ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року 
м. Київ

справа № 300/2642/23
адміністративне провадження № К/990/24955/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бучик А.Ю.,
суддів:    Коваленко Н.В., Тацій Л.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 (суддя Остап`юк С.В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.07.2023 (колегія суддів: Бруновська Н.В., Хобор Р.Б., Шавель Р.М.) у справі №300/2642/23 за позовом ОСОБА_1 до Коломийського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України    про зобов`язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. 11.05.2023 ОСОБА_1 , у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Коломийського районного центру комплектування та соціальної підтримки, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України, Першого відділення Коломийського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у якому просила:
- встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт належності до членів сім`ї загиблого військовослужбовця - дружини без реєстрації шлюбу та сина.
- зобов`язати вирішити питання про виплату одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат.
2. Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.05.2023, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.07.2023, відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. 
3. Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції за наслідками її перегляду, позивач подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
4. Ухвалою Верховного Суду від 01.08.2023 відкрито касаційне провадження.
5. У відзивах на касаційну скаргу Коломийський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки та Міністерство внутрішніх справ України просить відмовити в задоволенні касаційної скарги, а судові рішення залишити без змін.
ІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7. Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції, з яким погодився  суд апеляційної інстанції, керувався тим, що встановлення факту, що має юридичне значення, відбувається в порядку цивільного судочинства, оскільки між сторонами публічно-правовий спір відсутній.
ІІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
8. Касаційна скарга обґрунтована тим, що спір, що  виник у позивача, пов`язаний з доведенням наявності підстав для визнання за нею та дитиною певного соціально-правового статусу, не пов`язаний з будь-якими немайновими цивільними правами та обов`язками позивача, їх виникненням, існуванням та припиненням. 
Вказує, що без встановлення факту територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не приймає заяву та пакет документів від позивачки про отримання одноразової грошової допомоги, оскільки вона не є членом сім`ї загиблого військовослужбовця. 
За своїм предметом та можливими правовими наслідками цей спір за участю позивача існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.
Посилається на позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №287/167/18-ц та Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц.
ІV. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
9. Право особи на доступ до правосуддя гарантоване ст.55 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, громадських об`єднань і посадових осіб.
10. У рішенні від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України (заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункт 24) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) закріпив поняття суд, встановлений законом, яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.
Фраза встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
11. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
12. Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення складу учасників справи.
Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити з прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення насамперед майнового приватного права чи інтересу.
13. Великою Палатою Верховного Суду 18.01.2024 ухвалена постанова у справі №   560/17953/21, в якій розмежовано питання предметної юрисдикції за подібних спірних правовідносин, де вказане наступне.
14. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
15. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
16. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
17. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
18. Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
19. Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
20. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.
21.  Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.
Аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постановах від 08.11.2019 у справі № 161/853/19, від 18.12.2019 у справі № 370/2598/16-ц.
22. Слід зауважити, що в разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.
23. За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
24. Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.
25. Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.
26. Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.
27. У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Зокрема, згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
28. Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
29. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
30. Також неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.
31. Отже, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 у справі №   560/17953/21 відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
32. Так, позивач в одній із позовних вимог просить зобов`язати Коломийський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки вирішити питання про виплату одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат як членам сім`ї загиблого військовослужбовця   ОСОБА_1 та її неповнолітньому сину ОСОБА_2 .
33. Проте матеріали справи не містять жодного доказу про звернення ОСОБА_1 до Коломийського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із відповідною заявою та відмови останнього, що свідчило б про наявність публічно-правових відносин, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги. Відсутність належного звернення підтверджується і поясненнями позивача, викладеними в позовній заяві, апеляційній, касаційній скаргах, тощо.
34. Позивач вказує, що із відповідною заявою до Коломийського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки звернутись не може, враховуючи, що перебувала із загиблим у фактичних сімейних відносинах без укладення шлюбу, та для цього і просить встановити відповідний факт.
35. Зважаючи, що у спірних правовідносинах відсутній позасудовий спосіб встановлення запитуваного позивачем факту, тому відсутній реальний публічно-правовий спір, відтак, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, про відсутність підстав для розгляду позовної вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення у порядку адміністративного судочинства.
36. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
37. З огляду на викладене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду і постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
38. Оскільки Верховний Суд залишає без змін судові рішення, то відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись ст.ст. 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.07.2023 залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                А.Ю. Бучик

Судді                                                                                            Н.В. Коваленко  

                                                                                                      Л.В. Тацій