УХВАЛА

11 березня 2024 року 
м. Київ

справа № 802/671/15-а
адміністративне провадження № К/990/6345/24 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду 
Мельник-Томенко Ж.М., перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року, додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15   червня 2023 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року у справі №802/671/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України, правонаступником якого є Офіс Генерального прокурора, в якому просив:
- визнати протиправним і скасувати наказ Генерального прокурора України від 16 лютого 2015 року № 209-ц про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого прокурора відділу службових розслідувань запобігання та протидії корупції, захисту працівників прокуратури управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України);
- поновити позивача на посаді старшого прокурора відділу службових розслідувань запобігання та протидії корупції, захисту працівників прокуратури управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України;
- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 лютого 2015 року до моменту фактичного поновлення на роботі.
Справа розглядалася судами неодноразово.
За наслідками нового розгляду Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 31  травня 2023 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року, позов ОСОБА_1 задовольнив частково: визнав протиправним і скасував наказ Генерального прокурора України від 16 лютого 2015 року № 209-ц про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого прокурора відділу службових розслідувань, запобігання та протидії корупції, захисту працівників прокуратури управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України; стягнув з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 лютого 2015 року по 11 жовтня 2021 року у розмірі 1308897,11 грн з вирахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Додатковим рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року, заяву Федчук Світлани Миколаївни як представника ОСОБА_1 , щодо винесення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат в адміністративній справі №802/671/15-а задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.
Ухвалами Верховного Суду від 06 листопада 2023 року, від 27 листопада 2023 року, від 22 грудня 2023 року та 30 січня 2024 року попередні касаційні скарги Офісу Генерального прокурора повернуто на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
19 лютого 2024 року до Верховного Суду вчергове надійшла касаційна скарга Офісу Генерального прокурора на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року, додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року у справі №802/671/15-а.
Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Статтею 330 КАС України визначено обов`язкові вимоги щодо форми і змісту касаційної скарги, серед яких відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4)   якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Скаржник у черговий раз указує, що підставою касаційного оскарження судових рішень у справі №802/671/15-а є пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 1 Закону України «Про прокуратуру», пункту 7 частини першої статті 2 та пункту 12 частини другої статті 3 та пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади», пункту 7-2 статті 36 КЗпП України, оскільки Верховним Судом не сформовано остаточних висновків у справах з подібними правовідносинами щодо застосування до прокурора пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади».
Верховний Суд наголошує на тому, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати норму права щодо питання застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду та яку, на думку скаржника, судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися. 
Суд указує, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Разом із тим указана справа вже перебувала на розгляді Верховного Суду, який, зокрема відкрив касаційне провадження за касаційної скаргою Офісу Генерального прокурора з підстав відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 1 та пункту 12 частини другої, частини третьої статті 3 Закону України «Про прокуратуру» при звільненні прокурорів у зв`язку із вчиненням ними конкретних дій, передбачених пунктом 12 частини другої, частиною третьою статті 3 Закону України «Про очищення влади», під час перебування на певній посаді та розглянув справу по суті вимог, виходячи із меж, визначених частиною першою статті 341 КАС України.
Постановою Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі №802/671/15-а (у цій же справі)  скасовано судові рішення судів попередніх інстанцій та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції, а отже, Верховний Суд уже викладав у своїй постанові (у цій же справі) висновок щодо питання застосування пунктів 3 частини третьої статті 1 та пункту 12 частини другої, частини третьої статті 3 Закону України «Про прокуратуру» при звільненні прокурорів у зв`язку із вчиненням ними конкретних дій, передбачених пунктом 12 частини другої, частиною третьою статті 3 Закону України «Про очищення влади».
Про ці ж обставини було додатково зазначено в ухвалі Верховного Суду від 30 січня 2024 року про повернення попередньої касаційної скарги Офісу Генерального прокурора, в якій Суд, зокрема, зауважив, що зазначена скаржником підстава, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування указаних норм, уже була предметом перегляду судових рішень у цій справі Верховним Судом.
Крім того, указану справу було направлено на новий розгляд з підстав недослідження її окремих обставин та через невстановлення виключного кола документів, що стали підставою для прийняття спірного наказу. Водночас під час нового розгляду суди, вирішуючи цей спір, розглянули справу, виходячи із меж, окреслених Верховним Судом у контексті спірних правовідносин, що були предметом спору у цій справі, із застосуванням правових висновків Верховного Суду, про які також наголосив суд касаційної інстанції у судовому рішенні. 
Скаржник не навів об`єктивних аргументів, що спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій, а загальна фраза про те, що Верховним Судом не сформовано остаточних висновків у справах з подібними правовідносинами щодо застосування до прокурора пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади», не є підставою для відкриття касаційного провадження за відсутності належної аргументації. 
Доводи щодо відсутності висновку Верховного Суду щодо інших, указаних скаржником норм, є безпідставними та спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень, суди в яких застосували правові позиції Верховного Суду.
У касаційній скарзі Офіс Генерального прокурора навів лише частковий опис обставин справи, з посиланням на власну оцінку дій позивача, що на його думку, свідчить про правомірність оскаржуваного наказу. Разом із тим такі аргументи є суб`єктивними та свідчать про переоцінку доказів у справі. Отже, касаційна скарга не містить умотивованих доводів щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій указаних норм права та необхідність формування висновку Верховного Суду щодо цих норм, за обставин, установлених судами у цій справі.
Мотивів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження щодо перегляду додаткового рішення суду першої інстанції про розподіл судових витрат та постанови суду апеляційної інстанції, ухваленої за наслідками її перегляду, окрім фрази, що ці судові рішення є похідними від попередніх судових рішень, у касаційній скарзі немає.
З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Касаційна скарга містить опис обставин справи, цитування норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини та загальні формулювання незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями з посиланням на власну оцінку обставин справи.
Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.
Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
При цьому такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За викладених обставин касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
Одночасно Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.
Керуючись статтями 248, 328, 330, 332, 341, 355, 359 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року, додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року у справі №802/671/15-а - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

Суддя	Ж.М. Мельник-Томенко