Номер провадження: 22-ц/813/2220/24 
Справа № 494/332/20
Головуючий у першій інстанції Лебединський С. Й.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого: Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Ніколаєнко Олени Миколаївни на заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 13 травня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору б/н від 12 квітня 2011 р., укладеному між сторонами на загальну суму 49 172 грн. 15 коп. та судові витрати по справі у розмірі 2 102 гривні 00 коп..
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 12 квітня 2011 року, відповідач своєю заявою підписався до «Умов та правил надання банківських послуг», «Тарифів банку», що складає між відповідачем та установою позивача договір про надання банківських послуг. Також, у той же день було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою відповідач підтвердив свою обізнаність з фінансовими умовами такої картки та зазначено про розмір кредитного ліміту у 4 000 гривень. Далі розмір кредитного ліміту може змінюватися у відповідності до п.п. 3.2, 3.3, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування і обслуговування картрахунку. За таких обставин банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а відповідач будучи зобов`язаним щомісячно повертати установі позивача витрачену частину кредитного ліміту своїх зобов`язання виконував не належним чином, в наслідок чого станом на 31 січня 2020 р. утворилась заборгованість яку позивач просив стягнути примусово, а саме:
3 557 гривень 93 коп. - заборгованість за кредитом;
38 257 гривень 56 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;
4 538 гривень 94 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором,
а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг:
500 гривень - штраф (фіксована частина);
2 317 гривень 72 коп. - штраф (відсоткова складова).
Заочним рішенням Березівського районного суду Одеської області від 13 травня 2021 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є зареєстрованим по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», що розташоване за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського 1Д, МФО 305299, ЄДРПОУ 14360570, на р/р НОМЕР_2 , заборгованість по кредитному договору б/н від 12 квітня 2011 р. на загальну суму 3 557 гривень 93 коп. та судовий збір по справі у розмірі 152 гривні 09 коп..
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Ніколаєнко Олена Миколаївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Березівського районного суду Одеської області від 13 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.
В поданій апеляційній скарзі представник апелянта вказує на те, що: 1) з моменту підписання фізичною особою заяви між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. Між сторонами були узгоджені усі істотні умови договору; 2) відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них; 3) при встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався п.п.3.2, п.3.3. договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку; 4) позивач зазначає, що картка ОСОБА_1 була перевипущена та відповідач отримав нові картки з подовженим строком дії. Активація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчать про укладання сторонами кредитного договору. З огляду на вказане, апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про відмову в задоволенні позову, не врахував вищевказані обставини та звільнив відповідача від відповідальності за укладеним договором з одних лише формальних міркувань.
Таким чином рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині відмови у стягненні заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами та стягнення неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В іншій частині про стягнення заборгованості за кредитним лімітом (тіло) у розмірі 3557,93 грн. рішення не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач особисто не підписував Витяг з умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Враховуючи наведене, а також те, що у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також те, що довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка наявна в матеріалах справи не містить підпису відповідача та не містить відомостей про особу, яка її видала та підпису уповноваженої особи банку, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами та наявності відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за вказаним кредитним договором.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з даним позовом, АТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що 12 квітня 2011 року Банк та відповідач уклали кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач своєю заявою підписався до «Умов та правил надання банківських послуг», «Тарифів банку», що складає між відповідачем та установою позивача договір про надання банківських послуг. Також, у той же день було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою відповідач підтвердив свою обізнаність з фінансовими умовами такої картки та зазначено про розмір кредитного ліміту у 4 000 гривень. Далі розмір кредитного ліміту може змінюватися у відповідності до п.п. 3.2, 3.3, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування і обслуговування картрахунку.
Відповідач протягом тривалого часу не повертав Банку кредит та не сплачував проценти, у зв`язку з чим згідно наданого Банком розрахунку заборгованості станом на 31 січня 2020 р. року у відповідача виникла заборгованість, яку позивач просив стягнути примусово, а саме:
3 557 гривень 93 коп. - заборгованість за кредитом;
38 257 гривень 56 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;
4 538 гривень 94 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором,
а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг:
500 гривень - штраф (фіксована частина);
2 317 гривень 72 коп. - штраф (відсоткова складова).
На підтвердження умов договору, банк надав суду для дослідження копію анкети-заяви від 12.04.2011 року, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN50000043742805, ОСОБА_1 , Витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості за договором б/н від 12.04.2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом – ОСОБА_1 , станом на 31.01.2020 року. 
Розглядаючи вказану справу, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Обґрунтовуючи розмір заборгованості банк посилався на те, що нараховує відсотки на користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://www.privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Позивач зазначає, що саме «Умови та правила надання банківських послуг» передбачають односторонню зміну тарифів та інших невід`ємних частин договору.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд встановив, що в анкеті- заяві, підписаній відповідачем, процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Апеляційний суд зазначає, що анкета-заява лише відображає бажання відповідача стати клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та отримувати його банківські послуги. 
В анкеті-заяві  ОСОБА_1  зазначив, що він погоджується з тим, що ця заява разом з пам?яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погоджується з умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які йому були надані для ознайомлення в письмовому вигляді та погоджується регулярно знайомитися з їх змінами на банківському сайті АТ КБ «ПриватБанк».
При цьому до матеріалів справи позивачем надано умови та правила надання банківських послуг, на яких відсутній підпис сторін договору, що вказує на відсутність підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами та стягнення неустойки (пені, штрафів). Також укладений між сторонами кредитний договір від 12.04.2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Крім того позивачем не надано доказів того, що саме ці умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. 
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Схожі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов’ язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 102З-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом  ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Разом з тим, до позову представник АТ «КБ «Приватбанк» долучив довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій визначено тип карти, тип кредитної лінії, пільговий період, базову ставку відсотків в місяць 2,5%, розмір та строк щомісячних платежів, пеню, комісію та штрафи. 
При цьому апеляційний суд зазначає, що вказана довідка не містить підпису ОСОБА_1 та не може вважатися належним доказом погодження відповідачем з банком умов кредитування, зокрема в частині сплати відсотків за користування встановленим йому кредитним лімітом. Вказана довідка не містить ідентифікаційних даних самого Договору (зокрема, дата договору), не містить також відомостей про особу, яка її видала та підпису уповноваженої особи банку. Апеляційний суд зазначає, що вказана довідка на підставі вищевказаного не може бути розцінена судом, як частина кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви від 12.04.2011 року.
В поданій апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» посилається також на те, що при зміні кредитного ліміту Банк керувався п.п.3.2, п.3.3. договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Апелянт зазначає, що в подальшому карта була перевипущена та відповідач отримав нові карти з подовженим строком дії, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися на перевипущеній картці.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд не виявив жодних підтверджень факту видачі ОСОБА_1 банківських карток АТ КБ «Приватбанк», не додано відомостей про строк дії кредитної карти, відомостей про її перевипуск на новий строк та про отримання відповідачем перевипущеної карти.
Таким чином оскільки вказана інформація відсутня в матеріалах справи, вказане позбавляє колегію суддів можливості достовірно та чітко встановити строк кредитування, а тому позовні вимоги в частині стягнення неустойки та відсотків, нарахованих за прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають.
При таких обставинах, заявлені позивачем вимоги про стягнення процентів, згідно з виконаним Банком розрахунком, застосування пені, штрафів на загальну суму 45614грн. 22 коп., є не доведеними.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Ніколаєнко Олени Миколаївни - залишити без задоволення. 
Заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 13 травня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 п.2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                                 О.М. Таварткіладзе

Судді:                          А.П. Заїкін

       С.О. Погорєлова