П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 січня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/10984/23	

 	Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О.                          Дата і місце ухвалення: 24.10.2023р., м. Миколаїв                                                                       	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –   Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
-          визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходу у випадку порушення встановлених строків їх виплати за весь час затримки по день фактичного розрахунку 07.08.2023р. по виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року; 
-          зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати за весь час затримки по день фактичного розрахунку 07.08.2023р. по виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.04.2023р. по справі №400/1662/22 військовою частиною НОМЕР_1  йому було 07.08.2023р. нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. в розмірі 82  370,85 грн. ОСОБА_1 08.08.2023р. звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо нарахування та виплати на його користь компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків  виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. Однак, відповіді свою заяву ОСОБА_1 не отримав, як і не отримав відповідних сум компенсації. Позивач зазначав, що бездіяльність військової частини щодо нарахування та виплати на його користь компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати є протиправною, оскільки за нормами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001р. №159, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання рішення суду.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у випадку порушення встановлених строків їх виплати за весь час затримки по день фактичного розрахунку 07.08.2023р. по виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у випадку порушення встановлених строків їх виплати за весь час затримки по день фактичного розрахунку 07.08.2023р. по виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року.
Не погоджуючись з вказаним рішенням військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 24.10.2023р. з ухваленням по справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано правової оцінки посиланням відповідача на те, що умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Індексація грошового забезпечення позивачу взагалі не нараховувалася. Відповідне нарахування відбулося одночасно із виплатою на виконання рішення суду по справі №400/1662/22. Виплата коштів по рішенню суду носить разовий характер та не підпадає під дію Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» і така компенсації є видом цивільно-правової відповідальності.
Також, апелянт посилається на те, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, норми статей 116 та 117 КЗпП України не поширюються. Розмір компенсації йде у прямій залежності від сум, які військова частина нарахувала  на виконання рішення суду по справі №400/1662/22, що вказує на відсутність спору у розмінні вимог ст.116 КЗпП України, бо суми не були нараховані при звільненні, існував спір. У військовому законодавстві гарантування своєчасного розрахунку при звільненні забезпечується не за рахунок відповідальності власника, а за рахунок надання військовослужбовцю права продовжувати службу та отримувати грошове забезпечення протягом відповідного часу. Зазначене слідує з норм Положення  про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008. 
Посилається апелянт і на те, що у спірних правовідносинах відсутня протиправна бездіяльність військової частини НОМЕР_1  щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату компенсації втрати частини доходів. Заява позивача від 08.08.2023р. надійшла до військової частини 18.08.2023р. і відповідь по суті звернення йому надано листом від 23.08.2023р. Станом на дату звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду (04.09.2023р.) він ще не отримав відмови військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з чим не набув права на звернення з даним позовом до суду. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.06.2021р. №138 старшого прапорщика ОСОБА_1 , головного старшину військової частини НОМЕР_2 підрозділу військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 07.06.2021р. №22-РС, у запас за пп. «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строк на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 30.06.2021р. виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.04.2023р. по справі №400/1662/22 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення, січень 2008 року, з одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004р. №44.
Зазначене судове рішення набрало законної сили 14.06.2023р. на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2023р.
На виконання рішення суду по справі №400/1662/22 військовою частиною НОМЕР_1 07.08.2023р. нараховано та виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 82370,85 грн.
08.08.2023р. ОСОБА_1 направив на адресу військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку заяву про нарахування та виплату на його користь компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення.
Не отримавши станом на 04.09.2023р. ні відповіді на свою заяву, а ні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду. 
Судом першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що несвоєчасно отримавши індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. позивач набув право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення в порядку, визначеному Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». При цьому, суд зазначив, що станом на час розгляду справи військова частина НОМЕР_1 не надала ні доказів розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.08.2023р., а ні доказів виплати позивачу компенсації втрати частини доходів.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Питання, пов`язані зі здійсненням виплати компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000р. №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ).
Стаття 1 Закону №2050-ІІІ передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
У розумінні Закону №2050-ІІІ заробітна плата (грошове забезпечення) є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випадку її присудження за рішенням суду.
При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Використане у статтях 3, 4 Закону №2050-ІІІ формулювання доводить, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, та означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінет Міністрів України постановою  від 21.02.2001р. №159 затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, відповідно до пункту 2 якого компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Отже, пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Відповідно до пункту 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексі інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Верховний Суд у постанові від 13.01.2020р. у справі №240/11882/19 дійшов висновку, що зміст і правова природа спірних правовідносин, у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Тому у випадку не нарахування та не виплати відповідачем сум грошового забезпечення, позивач має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови покладення на відповідача відповідним нормативно - правовим актом або судовим рішенням обов`язку здійснити виплату належних сум.
Як встановлено матеріалами справи, на виконання рішення суду по справі №400/1662/22 військовою частиною НОМЕР_1 07.08.2023р. нараховано та виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 82370,85 грн. А відтак, ОСОБА_1 набув право на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.
При цьому, слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи, у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. 
Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
При цьому зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 грудня 2018 року у справі №816/301/16, від 04 квітня 2019 року у справі №159/1615/17, від 30 вересня 2020 року у справі №2-а-1/11 та від 31 серпня 2021 року у справі №264/6796/16-а.
Колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що наявність у спорі між сторонами рішення суду не змінює строку, з якого у військової частини НОМЕР_1 виник обов`язок виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення.
Посилання апелянта на положення статей 116 та 117 КЗпП України колегія суддів не приймає до уваги, оскільки спір у даному випадку виник між сторонами щодо наявності у позивача права на отримання компенсації втрати частини доходу у випадку порушення встановлених строків їх виплати, що регулюється положеннями Закону №2050-ІІІ та Порядку №159, а не щодо наявності у позивача права на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що врегульовано положеннями статей 116 та 117 КЗпП України.
Що ж до посилань військової частини НОМЕР_1 в апеляційній скарзі на передчасність звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.  В рамках даного спору позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, а не бездіяльність військової частини НОМЕР_1  щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату компенсації втрати частини доходів, як про це помилково зазначає апелянт. 
Як вбачається з матеріалів справи, 08.08.2023р. ОСОБА_1 направив на адресу військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку заяву про нарахування та виплату на його користь компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем не надано доказів надання позивачу відповіді на його заяву, як і доказів нарахування та виплати на його користь відповідної компенсації. А відтак, судом цілком обґрунтовано визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у випадку порушення встановлених строків їх виплати за весь час затримки по день фактичного розрахунку 07.08.2023р. по виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р.
Більше того, апелянт, посилаючись на те, що ОСОБА_1 відмовлено в нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення листом від 23.08.2023р., не надає доказів вручення/надіслання позивачу вказаного листа. При цьому, наявність відповідної відмови не впливає на вирішення даного спору, враховуючи правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні питання про наявність у ОСОБА_1 права на отримання відповідної компенсації. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 , а тому підстав для задоволення скарги відповідача колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -          
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

                                                                Повний текст судового рішення виготовлений 15 січня 2024 року.

Головуючий:                                                                                                                    І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук