Номер провадження: 22-ц/813/640/24 
Справа № 523/7796/19
Головуючий у першій інстанції 
Малиновський О.М.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       27.02.2024 року                                                                 м. Одеса 

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Дришлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Венжик Л.С.,
за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:
представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , 
представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , 
від відповідача ОСОБА_5 – не з`явились,
переглянувши справу №523/7796/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2021 року у складі судді Малиновського О.М., -
в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 20 травня 2019 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 04 липня 2016 року уклав з ОСОБА_5 договір позики, за яким надав у позику грошові кошти, які позичальник зобов`язався повернути у повному обсязі у порядку та на умовах, передбачених Договором. Пункту 2.1 Договору позики було передбачено, що позика надається позикодавцем у безготівковій формі окремими частинами, розмір (сума) яких визначається сторонами у додаткових угодах до Договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника та/або на поточний рахунок дружини позичальника ОСОБА_3 . У пункті 4.1 Договору позики сторони визначити, що загальна сума позики, наданої позичальнику на умовах цього договору, розмір (сума) окремих частин якої визначається у додаткових угодах до Договору, підлягає поверненню позикодавцем у строк до 25 листопада 2018 року у повному обсязі, якщо інший строк повернення коштів не встановлений у відповідній додатковій угоді до Договору. Повернення коштів позикодавцю проводиться позичальником в готівковій або безготівковій формі шляхом перерахування відповідних коштів на поточний рахунок позикодавця за реквізитами, вказаними у пункті 4.2 Договору позики. На виконання Договору позики та додаткових угод до Договору надано у позику грошові кошти в сумі 9921020,00 грн., з яких 4147500,00 грн. було перераховано окремими частинами на рахунок ОСОБА_5 , 5773520,00 грн. було перераховано на рахунок дружини ОСОБА_5 ОСОБА_3 . Посилаючись на неповернення до 25 листопада 2018 року суми позики ОСОБА_5 , отримання ОСОБА_5 грошових коштів у позику у період шлюбу, позивач ОСОБА_1 просив стягнути солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 за Договором позики від 04 липня 2016 року борг в загальній сумі 9921020,00 грн. (т.1 а.с.2-7). 
Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2019 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.107). 
Відповідач ОСОБА_5 позов визнав, підтвердив підписання ним особисто Договору позики від 04 липня 2016 року та додаткових угод до нього на загальну суму 9921020,00 грн, про що зазначив у направленій на адресу суду заяві про визнання позову та розгляд справи за його відсутності, так як перебуває за межами України (т.1 а.с.193).
Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, зазначивши у відзиві, що договір позики укладав ОСОБА_5 не в інтересах сім`ї, їй не відомі умови позики; наявні в справі квитанції про зарахування на її рахунок коштів не містить призначення платежу «позика». Договір позики та додаткові угоди до нього створені штучні для уникнення поділу майна подружжя (т.1 а.с.131-135).
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід судді Суворовського районного суду м. Одеси Бузовського В.В. (т.1 а.с.164-166).
Ухвалами Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про призначення судово-почеркознавчої експертизи (т.1 а.с.205, 206).
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суту (т.1 а.с.200).
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року, позов задоволено; стягнуто солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 9921020,00 грн.; стягнуто в рівних частках з відповідачів на користь позивача витрати на сплату судового збору в сумі 9605,00 грн. (т.1 а.с.225-226, т.2 а.с.23-26).
Постановою Верховного Суду від 25 березня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено; рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2 а.с.103-106).
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року справу прийнято до провадження (т.2 а.с.110).
При новому розгляді справи відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, заперечила укладення договору позики в інтересах сім`ї та солідарний обов`язок по погашенню заборгованості (т.2 а.с.138-144).
24 травня 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 04 липня 2016 року в сумі 9921020,00 грн., штраф в розмірі 1% за кожен день прострочення за неналежне виконання зобов`язань за договором позики в сумі 89983651,40 грн. (т.2 а.с.186-189).
15 липня 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про відкликання заяв про збільшення позовних вимог (т.2 а.с.198).
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог повернуто (т.2 а.с.235).
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто (т.2 а.с.237).
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2021 року заяву представника в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково; вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 249691451101); квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 402975348101) (т.3 а.с.45).
Ухвалами Суворовського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2021 року, постановленими без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про подання доказів, про визнання явки ОСОБА_5 обов`язковою, про призначення судової-почеркознавчої експертизи (т.3 а.с.77-80).
Рішенням Суворовського районного суду від 15 листопада 2021 року позов задоволено; стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 9921020,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 в рівних частках на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в сумі 10059,00 грн.(т.3 а.с.89-91).
Висновок суду мотивовано тим, що позика не повернута, договір позики укладено в інтересах сім`ї, тому права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя; за спільним зобов`язанням подружжя відповідає всім своїм майном; грошові кошти позики перераховувались на рахунок як ОСОБА_5 , так і на рахунок ОСОБА_3 , зарахування коштів на рахунок ОСОБА_3 не заперечує; ОСОБА_3 не надано доказів того, що отримані ОСОБА_5 грошові кошти позики витрачені не в інтересах сім`ї. ОСОБА_5 укладення договору позики та додаткових угод до нього не заперечував, підписання договору визнав, тому посилання ОСОБА_3 на невизнання підписів чоловіка на договорі безпідставні. Не зазначення в квитанціях призначення платежу не є підставою для відмови в позові.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення суду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 (т.3 а.с.92-106).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Порушено автоматизований розподіл справи, тому справа розглянута неповноважним складом суду. Між подружжям ОСОБА_6 розглядалася справа про поділ майна подружжя, в якій нібито сторони уклали мирову угоду, що була без її відома та згоди затверджена судом. В подальшому ухвалу суду про затвердження мирової угоди скасовано в апеляційному порядку, так як ОСОБА_3 не уповноважувала представника ОСОБА_7 на представництво її інтересів у справі про поділ майна подружжя, подала заяву про злочин. До скасування мирової угоди у справі про поділ майна подружжя ОСОБА_5 встиг здійснити відчуження майна, як наслідок, наступними судовими рішеннями витребувано з чужого незаконного володіння нерухоме та рухоме майно. Суду не надано ні ОСОБА_8 , ні ОСОБА_5 доказів обізнаності ОСОБА_3 як дружини позичальника про укладення чоловіком договору позики, тому підстави для солідарного обов`язку подружжя по поверненню боргу не виникло. ОСОБА_1 звернувся до суду без реального наміру створити для ОСОБА_5 юридичні наслідки, договір позики створено штучно, підписи на договорі позики та додатках до договору не належать ОСОБА_5 , останній ухиляється від проведення експертного дослідження.
В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.
Відзив на апеляційну скаргу не подано, надано ОСОБА_1 письмові пояснення, за змістом яких заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовано тим, що кошти позики перераховувались як на рахунок ОСОБА_5 , так і на рахунок ОСОБА_3 , остання не могла не знати про перерахування коштів на протязі двох років на її рахунок у значних розмірах, тому солідарний обов`язок по поверненню коштів наявний. Договір позики та додаткові угоди до нього недійсними не визнані. ОСОБА_9 підписання договору визнав, необхідності проводити експертизу підпису немає. Правила підсудності справи дотримано, позов подано за місцем реєстрації ОСОБА_5 (т.3 а.с.178-185). 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги частково, скасування рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_3 та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 з огляду на наступне.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики); договір позики є укладеним з моменту передання грошей (ст.1046 ЦК України).
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (ст.1047 ЦК України). 
За змістом позовних вимог, між ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_5 як позичальниками укладено Договір позики від 04 липня 2016 року та Додаткові угоди до нього, згідно яких надано позикодавцем та отримано позичальником грошові кошти в загальній сумі 9921020,00 грн. під обов`язок повернення суми позики не пізніше 25 листопада 2018 року.
В порядку доведення обставин, на які ОСОБА_1 посилався як на підставу своїх вимог, надано складений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення Договір позики від 04 липня 2016 року між ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_5 як позичальником, за умовами якого: 
позика надається позикодавцем у безготівковій формі окремими частинами, розмір (сума) яких визначається сторонами у додаткових угодах до Договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника та/або на поточний рахунок дружини позичальника ОСОБА_3 , шлюб між якими зареєстрований 07 листопада 2014 року (п.2.1 Договору);
реквізити поточних рахунків, на які позикодавець забов`язується перераховувати суми позики, будуть узгоджуватися між сторонами у додаткових угодах до Договору (п.2.2 Договору).
загальна сума позики, наданої позичальнику на умовах цього договору, розмір (сума) окремих частин якої визначається у додаткових угодах до Договору, підлягає поверненню позикодавцем у строк не пізніше 25 листопада 2018 року в повному обсязі, якщо інший строк повернення коштів не встановлений у відповідній додатковій угоді до Договору (п.4.1 Договору). 
За доводами ОСОБА_1 на виконання Договору позики та Додаткових угод до Договору надано у позику грошові кошти в загальній сумі 9921020,00 грн., з яких 4147500,00 грн. було перераховано окремими частинами на рахунок ОСОБА_5 , 5773520,00 грн. було перераховано на рахунок дружини ОСОБА_5 ОСОБА_3 .
В якості доказів на підтвердження обставин, що обґрунтовують вимоги, ОСОБА_1 надав: 
Договір позики від 04 липня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_5 як позичальником, підписаний ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (т.1 а.с.8-9);
укладені між ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_5 як позичальником, підписані ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Додаткову угоду №1 від 06 липня 2016 року, Додаткову угоду №2 від 28 липня 2016 року, Додаткову угоду №3 від 22 листопада 2016 року, Додаткову угоду №4 від 23 листопада 2016 року, Додаткову угоду №5 від 21 квітня 2017 року, Додаткову угоду №6 від 28 квітня 2017 року, Додаткову угоду №7 від 30 травня 2017 року, Додаткову угоду №8 від 03 липня 2017 року, Додаткову угоду №9 від 12 вересня 2017 року, Додаткову угоду №10 від 13 вересня 2017 року, Додаткову угоду №11 від 28 листопада 2017 року, Додаткову угоду №12 від 29 листопада 2017 року, Додаткову угоду №13 від 13 грудня 2017 року, Додаткову угоду №14 від 14 грудня 2017 року, Додаткову угоду №15 від 25 лютого 2018 року, Додаткову угоду №16 від 12 березня 2018 року, Додаткову угоду №17 від 03 квітня 2018 року, Додаткову угоду №18 від 04 квітня 2018 року, Додаткову угоду №19 від 17 квітня 2018 року, Додаткову угоду №20 від 18 квітня 2018 року, Додаткову угоду №21 від 19 квітня 2018 року, Додаткову угоду №22 від 02 травня 2018 року, Додаткову угоду №23 від 03 травня 2018 року, Додаткову угоду №24 від 15 травня 2018 року, Додаткову угоду №25 від 16 травня 2018 року, Додаткову угоду №26 від 17 травня 2018 року, Додаткову угоду №27 від 21 травня 2018 року, Додаткову угоду №28 від 22 травня 2018 року, Додаткову угоду №29 від 23 травня 2018 року, Додаткову угоду №30 від 31 травня 2018 року, Додаткову угоду №31 від 01 червня 2018 року, Додаткову угоду №32 від 02 червня 2018 року, Додаткову угоду №33 від 07 червня 2018 року, Додаткову угоду №34 від 08 червня 2018 року, Додаткову угоду №35 від 02 липня 2018 року, Додаткову угоду №36 від 03 липня 2018 року, Додаткову угоду №37 від 04 липня 2018 року, Додаткову угоду №38 від 16 липня 2018 року, Додаткову угоду №39 від 17 липня 2018 року, Додаткову угоду №40 від 30 липня 2018 року, Додаткову угоду №41 від 31 липня 2018 року, Додаткову угоду №42 від 08 серпня 2018 року, Додаткову угоду №43 від 09 серпня 2018 року, Додаткову угоду №44 від 03 серпня 2018 року, Додаткову угоду №45 від 04 вересня 2018 року, Додаткову угоду №46 від 24 вересня 2018 року, Додаткову угоду №47 від 25 вересня 2018 року, (т.1 а.с.10, 12, 14, 16, 19, 21, 23, 25, 27, 29, 31, 33, 35, 37, 39, 41, 43, 45, 47, 49, 51, 53, 55, 57, 59, 61, 63, 65, 67, 69, 71, 73, 75, 77, 79, 81, 83, 85, 87, 89, 91, 93, 95, 96, 99, 101, 103);
квитанції про надходження грошових коштів від ОСОБА_1 на банківській рахунки ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (т. 1 а.с.11, 13, 15, 17, 18, 20, 22, 24, 26, 28, 30, 32, 34, 36, 38, 40, 42, 44, 46, 48, 50, 52, 54, 56, 58, 60, 62, 64, 66, 68, 70, 72, 74, 76, 78, 80 82, 84, 86, 88, 90, 92, 94, 97, 98, 100, 102, 104). 
В адресованій Суворовському районному суду м. Одеси заяві, справжність підпису ОСОБА_5 на якій посвідчено 08 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бежан А.В., зареєстровано в реєстрі за №4021, ОСОБА_5 визнає, що уклав із ОСОБА_1 . Договір позики від 04 липня 2016 року та додаткові угоди до Договору на загальну суму 9921020,00 грн., які різними, окремими частинами перераховувались або на його, або на картковий рахунок дружини ОСОБА_3 ; визнає, що підписував особисто Договір позики та додаткові угоди до нього; зазначає, що договір укладався для задоволення його та дружини побутових потреб (т.1 а.с.193).
ОСОБА_3 заперечує той факт, що є стороною договірних правовідносин позики грошових коштів; вказує, що Договір позики від 04 липня 2016 року та додаткові угоди до нього не підписувала, про існування позикових відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не знала, що спір щодо позики виник у зв`язку з поділом майна подружжя тощо.
Із аналізу Договору позики від 04 липня 2016 року до 47 додаткових угод до нього слідує, що правовідносини позики грошових коштів виникли між ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_5 як позичальником; що договір позики та додаткові угоди до нього підписані ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_5 як позичальником; що договір позики та додаткові угоди до нього не містять підписів ОСОБА_3 як сторони договору.
Отже, ОСОБА_3 не є стороною договірних правовідносин позики грошових коштів як позичальником.
Відповідно до положень частини 4 статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. 
Правовий аналіз частини 4 статті 65 СК України приводить до висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: 1)договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї, 2)майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Лише сукупність цих умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язальну особу (боржника). Якщо другий з подружжя не знав про укладення договору, він вважатиметься зобов`язальною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. 
Отже, в справі, що переглядається, підлягає встановленню, чи укладено договір позики в інтересах сім`ї, чи були витрачені отримані грошові кошти в інтересах сім`ї, а також підлягає з`ясуванню чи надавала ОСОБА_3 як інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики. 
ОСОБА_3 твердить про недоведеність укладення договору позики в інтересах сім`ї та використання отриманих за ним коштів саме в інтересах сім`ї.
Із аналізу Договору позики від 04 липня 2016 року до 47 додаткових угод до нього слідує, що будь-яких записів ОСОБА_3 , які б підтверджували те, що ОСОБА_3 знала про Договір позики від 04 липня 2016 року та 47 додаткових угод до нього, давала як дружина згоду своєму чоловікові ОСОБА_5 на укладення цього договору, що ОСОБА_5 при укладенні договору позики діяв за згодою своєї дружини та в інтересах сім`ї, що отримані в позику грошові кошти використовувались в інтересах сім`ї тощо. 
Загальна сума позики становить 9921020,00 грн. Суду не надано доказів того, що ці кошти використано в інтересах сім`ї; більш того, суду взагалі не надано доказів того, куди було використано ці кошти.
Наявність в справі квитанцій про надходження грошових коштів у різних сумах на рахунки як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_3 у період з 06 липня 2016 року по 25 вересня 2018 року із призначенням «переказ на карту» не є доказом того, що «переведені» кошти є саме грошовими коштами, що становлять загальну суму позики 9921020,00 грн. 
У заяві до суду, підпис на якій посвідчений нотаріально, ОСОБА_9 зазначає, що мав високий рівень доходу (т.1 а.с.193). 
Проте ОСОБА_9 не надає доказів на підтвердження своїх доходів та джерел походження таких, які б забезпечували можливість повернення позики у 9921020,00 грн. 
Підтвердженим є те, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу виникли після виникнення між подружжям ОСОБА_6 спору про поділ майна подружжя. 
В справі відсутні належні, допустимі, достовірні докази, які б у своїй сукупності були достатніми для висновку про те, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Договір позики від 04 липня 2016 року, є договором, укладеним ОСОБА_5 як одним із подружжя в інтересах сім`ї, що відповідно до положень частини 4 статті 65 СК України створює для ОСОБА_3 як другого ж подружжя солідарний обов`язок по поверненню суми позики.
Отже, правові підстави для відповідальності ОСОБА_3 за частиною 4 статті 65 СК України відсутні, у вимогах до ОСОБА_3 із зазначених підстав належить відмовити.
На рахунок ОСОБА_3 на протязі двох років дійсно надходили від ОСОБА_1 грошові кошти, з огляду на що за наявності підстав для застосування Глави 83 ЦК України ОСОБА_1 не позбавлений процесуального права захистити своє право в інший спосіб. 
Порушень норм процесуального права, які б слугували обов`язковою підставою для скасування судового рішення, не встановлено. Справу після перегляду в касаційній інстанції розглянуто у першій інстанції повноважним складом суду. Відповідач ОСОБА_9 на час відкриття у 2019 році провадження у справі мав зареєстроване місце проживання в м. Одесі. 
Рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_5 не оскаржено, в силу визначених статтею 367 ЦПК України меж розгляду справи судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_5 при даному апеляційному розгляді справи не перевіряється.
В порядку статті 141, підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України витрати відповідача ОСОБА_3 на сплату за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 14407,50 грн. підлягають покладенню на позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики – скасувати.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) витрати на сплату за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 14407 грн. 50 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 19 березня 2024 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді А.І.Дришлюк 

Є.С.Сєвєрова