УХВАЛА

29 січня 2024 року 
м. Київ
справа № 495/3202/23
провадження № К/990/1232/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Смоковича М. І., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 25 травня 2023 року у справі № 495/3202/23,
у с т а н о в и в :
26 грудня 2023 року зазначену скаргу подано засобами поштового зв`язку.
09 січня 2024 року скарга надійшла до суду касаційної інстанції.
Ухвалою від 18 січня 2024 року Верховний Суд задовольнив заяви суддів Мартинюк Н. М., Жука А. В., Єресько Л. О. про самовідвід і відвів їх від розгляду цієї справи.
За результатом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями відповідно до протоколу від 19 січня 2024 року справу передано для розгляду колегії суддів у складі: Смокович М. І. (головуючий суддя), Мацедонська В. Е., Уханенко С.   А.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, варто зазначити таке.
Проаналізувавши на підставі частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» ухвалені у цій справі судові рішення установлено, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні будь-які судові рішення, ухвалені 25 травня 2023 року Біляївським районним судом Одеської області у справі № 495/3202/23.
Відповідно до відомостей, зазначених в Єдиному державному реєстрі судових рішень, у справі № 495/3202/23, яку вказав автор касаційної скарги, постановлено лише одна ухвала суду першої інстанції від 03 квітня 2023 року.
Водночас до касаційної скарги ОСОБА_1 приєднав копію постанови Біляївського районного суду Одеської області від 25 травня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтями 122-2, частиною першою статті 130, 185 КУпАП.
Наведене свідчить, що ухвала Біляївського районного суду Одеської області від 25 травня 2023 року, яку автор оскаржує у цій касаційній скарзі - відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Крім того автор скарги не вказує чи була переглянута оскаржувана ним ухвала суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Відповідно до частин першої та другої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
У касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
У касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали (частина третя статті 328 КАС України).
Положеннями частини четвертої статті 328 КАС України визначено перелік підстав касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті.
При цьому, перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, прийнятих у справах, є вичерпним.
За приписами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Отже, підставами касаційного оскарження можуть бути помилки судів першої та (або) апеляційної інстанцій лише в питаннях права (застосування норм матеріального та дотримання норм процесуального права), але не в питаннях факту. 
У свою чергу, порушення норм права може виявлятися у: 
застосуванні норми, яку не належало застосовувати у відповідній ситуації; 
незастосуванні норми, яку належало застосувати; 
наданні застосованій нормі неправильного тлумачення.
Касаційна ж скарга в частині обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції наведеного не містить, а містить лише посилання на обставини розгляду цієї справи та коментарі автора щодо дій судді суду першої інстанції.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання інших вимог, визначених статтею 330 КАС України.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин касаційна скарга належить поверненню особі, яка її подала.
Керуючись статтею 332 КАС України,
у х в а л и в :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 25 травня 2023 року у справі № 495/3202/23 повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не оскаржується.

Суддя                                                                                                              М. І. Смокович