УХВАЛА
 
10 січня 2024 року                                                 
м. Київ
 
справа № 754/12417/16-ц
провадження № 61-18187ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2016 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - АТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позов мотивований тим, що 04 грудня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», 
та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML-008/825/2006, 
за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 70 000,00 доларів США на споживчі цілі, строком до 04 грудня 2016 року зі сплатою фіксованої відсоткової ставки в розмірі 13,99 % річних. Також 04 грудня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого 
є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки 
№ SR-ML-008/825/2006.
 
18 липня 2016 року на адресу відповідачів, кожному окремо,  рекомендованими листами з описом вкладення позивачем направлено досудові вимоги 
про погашення заборгованості за кредитним договором, яка підлягала виконанню протягом 30 календарних днів з дати її одержання.
 
Позивач вказував, що взявши на себе зобов`язання належним чином виконувати умови кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків 
за користування кредитом у строки та в порядку, передбаченому кредитним договором, ОСОБА_1 вказані зобов`язання належним чином 
не виконував, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість зі сплати кредиту та відсотків за користування кредитом у розмірі 21 585,19 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України, станом на дату проведення розрахунків заборгованості, становить 556 185,60 грн, яка складається з:
 
- залишку заборгованості за кредитом в розмірі 16 538,37 доларів США, 
що еквівалентно 426 144,20 грн за офіційним курсом Національного банку України на дату проведення розрахунків заборгованості;
 
- суми несплачених відсотків за користування кредитом за період з 04 серпня 2014 року по 19 вересня 2016 року в розмірі 5 046,82 доларів США, 
що еквівалентно 130 04,40 грн за офіційним курсом Національного банку України на дату проведення розрахунку заборгованості.
 
На підставі викладено АТ «ОТП БАНК» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором 
№ ML-008/825/2006 від 04 грудня 2006 року в розмірі 21 585,19 доларів США, 
що за офіційним курсом Національного банку України, станом на дату проведення розрахунків заборгованості, становить 556 185,60 грн.
 
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 
2023 року, відмовлено АТ «ОТП Банк» у задоволенні позову.
 
19 грудня 2023 року АТ «ОТП Банк», засобами поштового зв`язку, звернулося 
до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права 
та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року і ухвалити нове рішення 
про задоволення позову.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
За приписами пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах 
з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року у справі 
№ 3-88/2021(209/21, 47/22, 77/23, 188/23), зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2 684, 00 грн.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
 
Ціна позову в цій справі становить 556 185,60 грн, що станом на 01 січня 2023 року 
не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 250 = 671 000,00 грн).
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства, а також 
не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно 
до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено забезпечення права на апеляційний перегляд справи 
та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Касаційний перегляд судових рішень є екстраординарним, тобто таким, 
що не відбувається у кожній справі.
 
Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № Я (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію 
та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, 
яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), №40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду 
не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], § 230, № 36760/06, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод (далі - Конвенції) до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес 
де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), §37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), §32, від 02 листопада 2006 року, № 29182/03, «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) §29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08).
 
Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення у справах «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; «Козліца проти Хорватії», § 33; «Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), №2611/07 та §54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07, «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), §48, від 02 жовтня 
2012 року, № 32299/08).
 
Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) 
у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав 
для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє 
у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано 
на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені у справі з ціною позову, 
що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, 
яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва 
від 07 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                            В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська