ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2023 року 
м. Київ
 
справа № 204/5711/14
провадження № 61-3149св22 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Білоконь О. В., Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., 
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2021 рокуу складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Макарова М. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтований тим, що 12 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 8/2006/840-К/648-Н, згідно з яким ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 50 000,00 дол. США, зі сплатою за користування кредитом 9,5 % та кінцевим терміном повернення 10 грудня 2026 року. 
На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором у цей же день між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 648/1-Н, згідно з яким ОСОБА_2 поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в повному обсязі. 
Позичальник належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 04 липня 2014 року утворилася заборгованість за кредитним договором, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь у розмірі 46 720,65 дол. США та 141 550,64 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 43 067,06 дол. США; заборгованість за процентами - 3 653,60 дол. США; заборгованість за комісією - 1 577,93 дол. США, що становить 18 684,43 грн; пеня - 5 376,25 доларів США, що становить 63 660 грн; штраф - 5 000,00 дол. США, що становить 59 205,50 грн.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року позов задоволено частково.
Стягнено солідарно зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 43 067,06 дол. США, заборгованість за процентами у розмірі 3 653,60 дол. США, всього - 46 720,65 дол. США.
Стягнено солідарно зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за комісією у розмірі 18 684,43 грн.
Стягнено у рівних частках зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» судовий збір у розмірі по 1 827,00 грн з кожного.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник належним чином не виконувала взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за тілом кредиту в розмірі 43 067,06 дол. США, заборгованість за процентами - 3 653,60 дол. США та заборгованість за комісією - 18 684,43 грн, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів.
Відмовляючи у позові про стягнення штрафу, суду першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів того, які саме пункти та умови договору було порушили відповідачі.
Залишаючи без задоволення позов про стягнення з відповідачів пені за невиконання зобов`язання за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з розрахунками, наданими позивачем до матеріалів справи, розмір пені за кредитним договором становить 5 507,91 дол. США, а у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачів пеню у розмірі 32 555,47 дол. США, що становить 65 213,65 грн, тому розрахунки нарахованої пені не відповідають дійсності.
Справа розглядалася судами неодноразово.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року скасовано. У позові ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Стягнено з ПАТ «КБ «Надра» на користь  ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 21 393,80 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що банк не надсилав боржникам вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, а тому не виконав умови кредитного договору, передбачені пунктами 4.2.3, 4.2.4, якими врегульовано порядок дострокового погашення кредиту. Отже, у позові до  ОСОБА_1 необхідно відмовити, а у позові до ОСОБА_2 - з підстав відсутності порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У квітні 2022 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра»звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року, просить її в частині стягнення судового збору скасувати. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі № 308/3282/15-ц, від 14 лютого 2018 року у справі № 761/20903/15-ц, від 14 лютого 2018 року у справі № 553/2630/15-ц.
У наведених постановах Верховного Суду зроблено висновки щодо неможливості стягнення коштів з неплатоспроможного банку у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI).
У спорах пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань, норми Закону № 4452-VI є спеціальними, а вказаний закон є пріоритетним щодо інших законів України у цих правовідносинах.
Крім того, право вимоги за кредитним договором від 12 грудня 2006 року № 8/2006/840-К/648-Н, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»). Таким чином, усі дії, вчинені у цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Оскільки суд апеляційної інстанції стягнув грошові кошти з ПАТ «КБ «Надра» поза межами ліквідаційної процедури, то порушив норми Закону № 4452-VI.
Процедура ліквідації ПАТ «КБ «Надра» знаходиться на завершальному етапі, у зв`язку з чим накопичувальні рахунки ПАТ «КБ «Надра» у Національному банку України закриті.
Проте суд апеляційної інстанції при ухваленні рішення не врахував зазначених вище обставин та всупереч процедурі ліквідації та встановленим нормами спеціального Закону № 4452-VI заборонам стягнув кошти з неплатоспроможного банку, що суперечить нормам Закону № 4452-VI та є порушенням норм матеріального права.
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.
У березні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2023 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
Позиція Верховного Суду
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Згідно з абзацом другим частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України.
Рішення суду апеляційної інстанції оскаржується в частині стягнення з банку судових витрат, тому в іншій частині не є предметом перегляду в касаційному порядку (стаття 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду та відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, таке конституційне право повинно бути забезпечене справедливими судовими процедурами.
Судом встановлено, що згідно з постановою Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» № 26 та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Надра» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Стрюкову І. О.
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 04 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 05 червня 2015 року № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку».
Рішенням виконавчої дирекції ПАТ КБ «Надра» від 22 червня 2020 року № 1179 «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ КБ «Надра», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб - повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ «КБ «Надра» здійснюються Фондом безпосередньо до моменту внесення запису про державну реєстрацію припинення ПАТ КБ «Надра» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 
Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» посилалася на постанови Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних» та від 04 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 05 червня 2015 року № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку».
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції (далі - Закон № 3674-VI), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Вирішуючи спір, відповідно до статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції  вирішив питання про розподіл судових витрат, а саме стягнув з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 827,00 грн, за розгляд касаційних скарг - 16 190,00 грн, а також витрати понесені останньою за судово-економічною експертизою - 3 376,80 грн, а всього 21 393, 80 грн.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 4452-VI цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні (частини перша, друга статті 3 Закону № 4452-VI).
Частиною першою статті 35 Закону № 4452-VIвстановлено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.
Відповідно до частини другої статті 52 № 4452-VI оплата витрат банку, пов`язаних із здійсненням процедури ліквідації, у тому числі витрат Фонду, пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури банку (управлінням майном (активами), продажем майна (активів) та іншими витратами), проводиться позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат банку, затвердженого Фондом. До таких витрат, зокрема, належать: 1) витрати на опублікування оголошення про ліквідацію банку, відкликання банківської ліцензії та інформації про продаж майна (активів) банку; 2) витрати, пов`язані з утриманням і збереженням майна (активів) банку; 3) витрати на проведення оцінки та продажу майна (активів) банку; 4) витрати на проведення аудиту; 5) витрати на оплату послуг осіб, залучених Фондом для забезпечення здійснення покладених на Фонд повноважень; 6) витрати на виплату вихідної допомоги звільненим працівникам банку; 7) витрати Фонду, пов`язані з здійсненням тимчасової адміністрації та/або ліквідації банку.
Відповідно до пункту 6.8 глави 6 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2 (далі - Положення), оплата витрат, пов`язаних зі здійсненням ліквідації, здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат банку, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. До цих витрат, зокрема, належать витрати на сплату судового збору.
Отже, згідно зі Законом № 4452-VI та Положенням до повноважень Фонду належить затвердження відповідного кошторису витрат, в тому числі включення до цього кошторису витрат на оплату судового збору.
Таким чином, перебування банку у ліквідаційній процедурі не свідчить про неможливість сплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб судового збору та не позбавляє його обов`язку щодо його сплати у встановленому порядку та розмірі, а також інших судових витрат.
З огляду на доводи касаційної скарги Верховний Суд зазначає, що право особи на оскарження судового рішення є однією із складових права на справедливий суд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України. Водночас згідно з цивільним процесуальним законом оскарження судового рішення в суді касаційної інстанції вимагає від заявника належного обґрунтування касаційної скарги. 
Щодо неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає таке.
У постановах Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі № 308/3282/15-ц, від 14 лютого 2018 року у справі № 761/20903/15-ц, від 14 лютого 2018 року у справі № 553/2630/15-ц, на які посилається заявник у касаційній скарзі, позивачі звертались до банку із вимогою про повернення банківського вкладу, проте суди відмовляли у позові з підстав того, що вказані вимоги підлягають захисту відповідно до Закону № 4452-VI.
Таким чином, вказані постанови Верховного Суду не є релевантними, оскільки вони стосуються застосування окремих норм матеріального права, а тому не спростовують висновки суду апеляційної інстанції щодо розподілу судових витрат.
Доводи касаційної скарги про те, що право вимоги за кредитним договором від 12 грудня 2006 року № 8/2006/840-К/648-Н, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та  ОСОБА_1 було відступлено ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», тому усі дії, вчинені у цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив, Верховний Суд відхиляє, оскільки вказане не підтверджено належними та допустимими доказами. Крім того, ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду із вказаним позовом у серпні 2014 року, проте як зазначає позивач, він відступив право вимоги у грудні 2006 року. Отже, вказані доводи є необґрунтованими. 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргуУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» залишити без задоволення.
ПостановуДніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточноюі оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                                           О. В. Ступак
Судді:                                                                                                                       О. В. Білоконь
І. Ю. Гулейков         А. С. Олійник
С. О. Погрібний