Справа № 461/7525/23                                        Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р. 
Провадження № 22-ц/811/3013/23                                Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача:Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова в складі судді Юрківа О.Р. від 05 жовтня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а : 

ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05 жовтня 2023 року провадження у справі за позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_3 про розірвання шлюбу зупинено, надавши сторонам строк для примирення – 6 місяців, до 05.04.2024 року.
Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Зазначає, що позивачка обґрунтовувала позовну заяву про розірвання шлюбу тим, що відповідач вчиняв щодо неї психологічне насильство протягом тривалого часу, в тому числі у присутності дітей та його поведінка не змінилася. Вказує, що 03.10.2023 року позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та у заяві пояснила, що примирення з відповідачем не відбулося, він продовжує ображати її у присутності дітей та просила не надавати строку на примирення, оскільки це б суперечило її інтересам. Вказує, що відповідач в судове засідання не з`явився та клопотань про призначення строку на примирення не подавав. Однак, суд з власної ініціативи зупинив провадження у справі та призначив строк на примирення, повністю проігнорувавши пояснення та обґрунтування подані позивачкою щодо домашнього насильства, яке вчиняє відповідач. Також, вказує на те, що суд призначив строк на примирення, фактично примушуючи позивачку перебувати у шлюбі, незважаючи на її небажання та шкоду її здоров`ю та інтересам. 
Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав. 
Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст. 223, ч.2 ст. 247, п.4 ч.1 ст. 251 ЦПК України, ст. 111 СК України та зупиняючи провадження у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_3 про розірвання шлюбу зупинено, надавши сторонам строк для примирення – 6 місяців, виходив з того, що по суті на час постановлення ухвали розірвання шлюбу є недоцільним та суперечило б інтересам подружжя, яке у шлюбі знаходиться тривалий час, є молодими людьми, у яких відсутні обставини, які б унеможливлювали примирення, та їх неповнолітнім дітям. Сторони не довели суду що їх шлюб не може бути збережений. На підставі викладеного, суд вважав за необхідне надати подружжю строк для примирення.
Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції вцілому обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону.
Дійсно, відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Проте, за положеннями статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно статті 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.
Відповідно до ч.7 статті 240 ЦПК України, у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. 
Згідно п.4 ч.1 статті 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.
Як вбачається з матеріалів справи, 11.09.2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , у якому просила розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 28.08.2003 року. 
Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що під час шлюбу у сторін народилися донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Крім цього, 03.10.2023 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі у якій вказала, що з часу подання позову примирення з відповідачем не відбулося, він продовжує її ображати у присутності дітей та просила строк на примирення не надавати, оскільки це суперечитиме її інтересам.
Оскаржуваною ухвалою сторонам надано строк для примирення терміном шість місяців.
Обставин, які б вказували на те, що примирення подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суперечить моральним засадам суспільства, судом не встановлено.
Так, наприклад, матеріали справи не містять жодних доказів про те, що відповідач вчинив або вчиняє будь-яке насильство в сім`ї, зокрема, і стосовно позивачки та навіть доказів того, що мали місце будь-які звернення у компетентні органи позиваки з приводу цього або докази, що могли б вказувати на можливість вчинення відповідачем таких дій. 
Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно надано сторонам шестимісячний строк на примирення, враховуючи ряд обставин, зокрема, тривале перебування у шлюбі сторін (більше ніж двадцять років), наявність у сторін двох неповнолітніх дітей.
Окрім цього, вказаними вище нормами закону та тлумаченнями цих норм судом касаційної інстанції не заборонено зупинення провадження у справі з підстав надання сторонам у спорі про розірвання шлюбу строку на примирення з власної ініціативи суду без заявлення відповідного клопотання стороною спору.
Крім цього, по своїй суті питання обґрунтованості можливості надання судом строку на примирення, виходять за допустимі законом межі оскарження, які стосуються лише зупинення провадження у справі.
Враховуючи наведене слід вважати, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу ж суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 

п о с т а н о в и л а :

       апеляційну ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2  – залишити без задоволення.
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05 жовтня 2023 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 Повний текст постанови складено 17 січня 2024 року.

Головуючий :                  Я.А. Левик
       
Судді:                  Н.П. Крайник

                         М.М. Шандра