ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 січня 2024 року                                                                                      Справа № 918/577/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. ,  суддя Маціщук А.В. 

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Рівненської області від 16 серпня 2023 року по справі №918/577/23 (суддя Качур А.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім"
до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
про стягнення 75 493 грн 98 коп.
Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" (надалі – Позивач) звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" у якому просило суд стягнути з Відповідача на користь Позивача: 21350 грн. трьох  процентів річних, 54143 грн 98 коп.  інфляційних втрат.
В обґрунтування позову посилається на те, що 2 січня 2020 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір поставки №53-122-01-20-09059. Позивач здійснив поставку Відповідачу продукції на загальну суму 632 616 грн. В свою чергу Відповідач не розрахувався за поставлену продукцію у належні строки, у зв`язку з чим Позивач нарахував Відповідачу за період з 10 квітня 2020 року по 19 листопада 2021 року 21 350 грн три відсотків річних та 54  143 грн 98 коп. інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 16 серпня 2023 року позов задоволено. Стягнуто із Відповідача на користь Позивача 21 350 грн трьох відсотків річних та 54  143 грн 98 коп. інфляційних втрат.

Приймаючи дане рішення,    суд першої інстанції виходив з того, що Позивач вказує, що Відповідач не розрахувався за поставлену продукцію у належні строки, у зв`язку з чим Позивач нарахував Відповідачу за період з 10 квітня 2020 року по 19 листопада 2021 року 21 350 грн три відсотки річних та 54  143 грн 98 коп. інфляційних втрат.
Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що умовами пункту 6.1  Договору  визначено, що оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється Відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Позивача на протязі 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС".
Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що встановлені обставини щодо прострочення виконання Відповідачем договірних зобов`язань з оплати поставленого товару свідчать про порушення Відповідачем прав Позивача. При цьому суд першої інстанції прийшов до висновку, що наданий Позивачем розрахунок інфляційних втрат та відсотків річних судом є законним та обґрунтованим.
Не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, Відповідач  подав апеляційну скаргу (а.с. 77-80), в якій з підстав, висвітлених у ній, просив поновити строки для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Рівненської області від 16 серпня 2023 року в справі №918/577/23, зупинити дію виконання рішення, та скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 16 серпня 2023 року в справі № 918/577/23,  винесши при цьому нове рішення.
Зокрема,    мотивуючи апеляційну скаргу, Відповідач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що Позивачем у позовній заяві зазначено, що Позивач здійснив поставку у повному обсязі, що підтверджується видатковою накладної № 49 від 26 лютого 2023 року, та що Відповідач видаткову накладну не повернув, проте листом від 5 березня 2020 року № 3777/041 підтвердив отримання. На переконання апелянта, з аналізу інформації, яка міститься у вказаному листі, є зрозумілим, що додатком до даного листа був ярлик на придатну продукцію № 1-6-089 від 4 березня 2020 року на 1 аркуші. Апелянт наголошує на дію пункту 6.1 Договору та на те, що ярлик на придатну продукцію оформлено 4 березня 2020 року, врегульований строк оплати отриманої продукції тривав до 18 квітня 2020 року. При цьому, апелянт акцентує, що Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що зважаючи на те, що 18 квітня 2020 року є днем тижня - субота, як наслідок, початок періоду прострочення розпочався 20 квітня 2020 року, а не 10 квітня 2020 року як зазначено Позивачем та визнано судом у оскаржуваному рішенні.
Апелянт зазначає, що зважаючи на ту обставину, що Позивач звернувся до суду 12 червня 2023 року, позовні вимоги вказані ним у позовній заяві охоплюють період 10 квітня 2020 року – 19 листопада 2021 року, як наслідок вимоги періоду з 10 квітня 2020 року по 11 червня 2023 року знаходяться поза межами позовної давності, та вказав, що частина 3 статті 267 Цивільного кодексу України встановлює, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Апелянт зазначає про те, що інформація щодо сум та дат платіжних доручень, якими здійснювалась оплата отриманої продукції зазначені вірно. Однак помилка полягає у включенні дня проплати до періоду нарахування 3 % та інфляційних втрат на суму заборгованості, яка включає у себе дану проплату, яка є системною, тобто допущена в усіх пунктах розрахунку. На переконання апелянта, даний розрахунок не відповідає вимогам чинного законодавства України, а отже висновок суду про його законність та обґрунтованість є помилковим, як і розрахунок інфляційних втрат. 

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27 листопада   2023 року по справі №918/577/23   відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача та запропоновано Позивачу в строк протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду   відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Відповідачу (а.с. 110).
Через систему «Електронний суд» Північно-західного апеляційного господарського суду 5 грудня 2023 року від Позивача надійшов відзив, в котрому Позивач просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу Відповідача без задоволення, вказавши, що  підписуючи Договір Позивач вважав, що оплата буде відбуватися на протязі 45 календарних днів, саме на протязі, а не в останній день. Позивач вказав, що ознайомився з наданим Відповідачем контррозрахунком. Різниця на переконання Позивача полягає у тому, що Відповідач рахує все з 11 червня 2020 року (нібито він робив заяву про застосування строків позовної давності, і їх застосовано судом). Позивач при цьому припускає, що якщо б Відповідач і зробив заяву про застосування строків позовної давності, то ще не відомо, щоб вирішив би суд (у такому випадку Позивач мав би можливість клопотати про поновлення строку).  Позивач зазначив, що за такими саме вимогами Позивач отримав судовий наказ у справі № 918/467/23. Відповідач скористався своїм правом на скасування наказу, забажав розгляду в порядку позовного провадження, тобто, первинне звернення Позивача відбулось ще в травні 2023 року, а поява даної справи обумовлена тільки бажанням Відповідача розглядати в порядку позовного провадження. Окрім того, Позивач вказав, що Відповідач в добровільному порядку виконав рішення Господарського суду Рівненської області від 16 серпня 2023 року в справі N 918/577/23.
Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1   статті 270 Господарського процесуального кодексу України: у суду апеляційної інстанції  справи переглядаються  за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження,  з урахуванням особливостей,       передбачених       у цій главі.
Згідно частини 2  статті 270 Господарського процесуального кодексу України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Частиною 3   статті 270 Господарського процесуального України   передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні       з повідомленням       учасників справи,       крім випадків,       передбачених частиною       десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього   Кодексу.
В силу дії частини 10   статті  270 Господарського процесуального кодексу України: апеляційні скарги    на рішення господарського суду у справах   з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,       крім тих,   які не підлягають   розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,       розглядаються судом       апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно частини 13   статті 8 Господарського процесуального кодексу України: розгляд справи       здійснюється в порядку письмового провадження за наявними    у справі матеріалами,    якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Разом з тим, суд констатує, що види справ, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного       позовного провадження визначені в частині 4   статті 247 Господарського процесуального кодексу України.
Суд констатує, що дана справа № 918/577/23 не підпадає під дані винятки.
Водночас, суд констатує, що згідно  статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", з   1 січня 2023 року       встановлено прожитковий мінімуму на одну   працездатну особу в розмірі 2684 грн Відтак, максимальна ціна позову, що підлягає під дію частини 10   статті 270 ГПК України   складає 268400 грн 00 коп. (що є більшою сумою, ніж сума позовних вимог в даній справі).
З огляду на вищевказане,  колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати   розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.
  Відповідно, ухвалою суду від 27 листопада 2023 року повідомлено сторін   про те, що розгляд справи №918/577/23 проводитися в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до   26 січня   2024 року включно. 
Відтак,    дослідивши    матеріали справи, доводи апеляційної скарги Відповідача, відзиву на апеляційну скаргу,  суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу Відповідача слід задоволити частково, а оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних прийнявши в цій частині нове рішення, яким позов задоволити частково  та змінити в частині розподілу судових витрат. 
При цьому,    апеляційний господарський суд   виходив з наступного.

Колегія суддів звертає увагу, що 2 січня 2020 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір  (надалі – договір; а.с. 16-18). 
Відповідно до пункту 1 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Позивач зобов`язався поставити і передати у власність Відповідача продукцію, а Відповідач, в свою чергу, зобов`язався оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до Договору).
Згідно з умовами пункту 2.2 Договору, загальна сума Договору (вартість продукції) становить 632 616 гривень.
Пунктом 4.2 Договору визначено, що якість та комплектність продукції повинна відповідати умовам Договору, технічним вимогам (додаток 2 до даного Договору).
В силу  пункту 6.1 Договору, оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється Відповідачем, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Позивача на протязі 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС".
У відповідності з умовами пункту 8.1 Договору, приймання продукції за кількістю та якістю (вхідний контроль) здійснюється відповідно до вимог Стандарту Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом": "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС" СОУ НАЕК 038:2017, при наявності товарно-супровідних документів передбачених пунктом 8.2 даного Договору.
Згідно з положеннями пункту 8.3 Договору, успішне проходження продукцією вхідного контролю (ВК-1) підтверджується відповідним актом та ярликом на придатну продукцію згідно зі Стандартом Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом" "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС" СОУ НАЕК 038:2017.
Відповідно до пункту 6.2 Договору, про дату оформлення ярлика на придатну продукцію Відповідач письмово повідомляє Позивача не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.
На виконання своїх зобов`язань за Договором, Позивачем проведено поставку (передано у власність) Відповідачу продукції   на загальну суму 632  616 грн,   що стверджується видатковою накладною №49 від 26 лютого 2020 року (а.с. 14).
Поставлена Позивачем згідно з видатковою накладною продукція успішно пройшла вхідний контроль (ВК-1) Відповідача, що підтверджується листом Відповідача від 5 березня 2020 року  та оформленим ярликом на придатну продукцію 1-6-089 від 04 березня 2020 року (а.с. 15).
Відповідач здійснив розрахунок за поставлений товар, що стверджується наступними платіжними дорученнями: №6846 від 13 серпня 2020 року на суму 50 000 грн; №9417 від 23 жовтня 2020 року на суму 50 000 грн; №541 від 20 січня 2021 року на суму 30 000 грн; №1911 від 19 лютого 2021 року на суму                100 000 грн; №3182 від 26 березня 2021 року на суму 50 000 грн; №3953 від 14 квітня 2021 року на суму 50 000 грн; №7601 від 2 серпня 2021 року на суму 50 000 грн; №10072 від 20 вересня 2021 року на суму 50 000 грн; №12636 від 12 листопада 2020 року на суму 50 000 грн; №12880 від 19 листопада 2021 року на суму 202 616 грн (а.с. 20-27).
Посилаючись на неналежне виконання Відповідачем зобов`язань за Договором  щодо своєчасного проведення оплати за отриманий товар, Позивачем заявлено вимоги про стягнення з Відповідача за період з 10 квітня 2020 року по 19 листопада 2021 року 21 350 грн трьох відсотків річних та 54  143 грн 98 коп. інфляційних втрат.

В силу дії  статті 11 Цивільного кодексу України  підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно із статтею 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Статтею 193 Господарського кодексу України, унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 6 статті 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.
Згідно з нормами статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
У силу вимог частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 536 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положеннями статті 525 Цивільного кодексу України, та частини 6 статті 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в сукупності з вищенаведеною нормативно-правовою базою законодавства України в розрізі пунктів 6.1 та 6.2 Договору, колегія суду досліджує доводи та заперечення Відповідача, наведені в апеляційній скарзі, які зводяться до того, що при  перерахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних Позивачем не враховано пункти Договору, котрі визначають порядок проведення розрахунків, та що зважаючи на дату ярлика на придбану продукцію (4 березня 2020 року) розрахунковий період має розпочинатися саме з 20квітня 2020 року, а не з 10 квітня 2020 року як визначено Позивачем та судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, - колегія суддів зауважує таке.
Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з простроченням Відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати вартості товару у строки, визначені умовами Договору, Позивач заявив вимогу про стягнення за період з 10 квітня 2020 року по 19 листопада 2021 року 21 350 грн трьох відсотків річних та 54  143 грн 98 коп. інфляційних втрат.
Пунктом 1 частини 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з частиною 2  статтею 625 Цивільного кодексу України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з умовами пункту 6.1 Договору, оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється Відповідачем, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Позивача на протязі 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС".
Відповідно до пункту 6.2 Договору, про дату оформлення ярлика на придатну продукцію Відповідач письмово повідомляє Позивача не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.
Листом Відповідача (на який покликається Позивач в своїй позовній заяві) зазначено про те, що продукція згідно видаткової накладної №49 від 26 лютого 2020 року отримана, пройшла вхідний контроль; ярлик на придбану продукцію оформлено за №1-6-089 від 4 березня 2020 року. Даний ярлик долучено до листа Позивача від 5 березня 2020 року (а.с. 15), який направлено на адресу Позивача (та отримання котрого не заперечує Позивач). 
З вищевказаного колегія суду виснує, що  зважаючи на дату ярлика на придбану продукцію за №1-6-089 від 4 березня 2020 року, в розрізі пункту 6.1 Договору, Відповідач зобов`язаний був оплатити за отриманий товар протягом 45 календарних днів, а саме з 5 березня по 18 квітня 2020 року, а зважаючи на те, що 18 квітня 2020 року є вихідним днем (суботою) прострочення за несплату коштів за отриманий товар повинно  розраховуватися та розпочинатися з 20 квітня 2020 року (а не з 10 квітня 2020 року як визначено Позивачем та судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні). Відтак колегія суду погоджується з доводами Відповідача, наведеними в апеляційній скарзі, щодо невірного визначенням Позивачем місцевим господарським судом початкового періоду з якого розраховується невиконання грошових зобов`язань Відповідача по Договору в частині своєчасної оплати за отриманий товар. 
В той же час, зважаючи на доводи апеляційної скарги Відповідача щодо початкового періоду нарахування річних та інфляційних втрат з 20 квітня 2020 року, Відповідачем в проведеному ним контррозрахунку зазначено іншу дату початкового періоду розрахунку – 11 червня 2020 року (а.с. 81).
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року в справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Слід наголосити на тому, що обчислення пені, 3% річних та інфляційних втрат не потребує спеціальних знань, оскільки їх розмір визначається шляхом математичних розрахунків з урахуванням норм законодавства та умов договору, що віднесено до компетенції суду.
Аналогічна  правова позиція висвітлена і Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 2 липня 2019 року в справі 925/1641/17.
З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контр розрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем)».
Відтак, перевіривши розрахунок Позивача (а.с. 2-3), колегія суду звертає увагу, що Позивачем допущено помилку при визначені періодів прострочення нарахування річних та інфляційних втрат  із врахуванням проведених сум проплат за спірний період, а саме в розрахунок Позивача включено дати часткових проплат проведених Відповідачем за період розрахунку. Відтак, колегією суду проведено свій розрахунок річних та інфляційних втрат за допомогою інтегрованого калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи Ліги, із врахуванням сплачених Відповідачем сум за спірний період, та визначенням початкового періоду розрахування річних – 20 квітня 2020 року, а для розрахунку інфляційних втрат із 1 квітня 2020 року з огляду на правову позицію, наведену в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/1307/19.
Підсумовуючи усе вищевказане та враховуючи здійснення Північно західним апеляційним господарським судом розрахунку, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про часткову підставність пред`явленого Позивачем до Відповідача позову в частині стягнення інфляційних втрат та річних, а тому колегія суддів задовільняє позов Позивача в частині  стягнення з Відповідача 21116 грн 18 коп. річних та 50903 грн 85 коп. інфляційних втрат. Відповідно,  в стягненні 233 грн 82 коп. трьох відсотків річних та 3240 грн 13 коп. інфляційних втрат Північно-західний апеляційний господарський суд відмовляє. 
Відтак, приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд скасовує рішення  місцевого господарського суду в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних в повному обсязі.

Що ж стосується зазначення Відповідачем в апеляційній скарзі доводів про застосування позовної давності до позовних вимог Позивача, то колегія суду вважає такі доводи безпідставними та необгрунтованими з огляду на таке. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15 березня 2022 року доповнено Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.» Отже, строки позовної давності щодо нарахування річних та інфляційних втрат  за Договором не спливли, а є продовженням з 24 лютого 2022 року та до моменту скасування або завершення воєнного стану в Україні.
З огляду на вказане, будь-які доводи щодо спливу позовної давності на час прийняття даної постанови є безпідставними. 
В той же час колегія апеляційного господарського суду звертає увагу апелянта і на те, що чинне Законодавство України, котре регламентує питання спливу та застосування строків позовної давності передбачає обов`язок сторони не лише вказати про певний сплив позовонї давності, але й висвітлити прохання до суду застосувати правові наслідки такого спливу (чого апелянтом вчинено не було).
Усе вищевказане свідчить про надуманість доводів Відповідача щодо спливу позовної давності.   
Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.
З огляду на усе вищевказане у даній постанові,  Північно-західний апеляційний господарський суд, вважає подану Відповідачем апеляційну скаргу частково підставною та обгрунтованою в частині визначення початкового періоду розрахування річних та інфляційних втрат, а також щодо влючення до розрахунку дат за котрі здійснювалися Відповідачем часткові оплати заборгованості. Відповідно апеляційний господарський суд частково задовольняє апеляційну скаргу Відповідача.
Разом з тим,  суд  скасовує рішення Господарського суду Рівненської   області про задоволення позовних вимог та приймає нове рішення яким позов задоволює позов частково,  та відповідно стягує з Відповідача на користь Позивача 21116 грн 18 коп. річних та 50903 грн 85 коп. інфляційних втрат, а в стягненні 233 грн 82 коп. трьох відсотків річних та 3240 грн 13 коп. інфляційних втрат Північно-західний апеляційний господарський суд відмовляє. 
Згідно частини 1  статті 269 Господарського процесуального кодексу України: суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог       апеляційної скарги.
Водночас,    Північно-західний апеляційний господарський суд     приходить до висновку про неповне з`ясуванн  місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків,     викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, що в силу дії пунктів 1, 2 та 3 частини 1  статті 277 Господарського процесуального кодексу України    є підставою для скасування оспорюваного рішення на підставі пункту 2 частини 1 статті  275 Господарського процесуального кодексу України.
Судові витрати, в силу дії приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги, суд покладає на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу     Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Рівненської області від 16 серпня 2023 року по справі №918/577/23    - задоволити частково.
2. Рішення  Господарського суду Рівненської області від 16 серпня 2023 року в справі №918/577/23  скасувати в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних   та змінити в частині розподілу судових витрат. 
3. Прийняти нове рішення, яким позов задоволити частково.
4. Стягнути з  Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська 3, код ЄДРПОУ 24584661) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34400, Рівненська область, м. Вараш, код ЄДРПОУ ВП 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" (69034, м. Запоріжжя, вул.Цимлянська 29, код ЄДРПОУ 22161169) 21116 грн 18 коп. трьох відсотків річних, 50903 грн   85 коп. інфляційних втрат та 2560 грн 50 коп. відшкодування витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви.
5.   Стягнути з   Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" (69034, м. Запоріжжя, вул.Цимлянська 29, код ЄДРПОУ 22161169) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська 3, код ЄДРПОУ 24584661) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34400, Рівненська область, м. Вараш, код ЄДРПОУ ВП 05425046)  2262 грн 73 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
6. Господарському суду Рівненської  області видати відповідні накази.             
7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
8. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

Головуючий  суддя                                                                      Василишин А.Р. 

        Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.  

Суддя                                                                                              Маціщук А.В.