ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року	Львів	Справа № 140/9390/23 пров. № А/857/16942/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                       Гудима Л.Я., Затолочного В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  військової частини НОМЕР_1   про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Ковальчук В.Д., 
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

10 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просила: визнати протиправними та скасувати накази   командира військової частини НОМЕР_1 від 02.12.2022 № 1629 «Про виплату додаткової винагороди за листопад 2022 року» по причині вживання алкогольних напоїв (протокол про адміністративне правопорушення ДНХ-2 № 3705 від 03.11.2022) та   від 03.01.2023 № 13 «Про виплату додаткової винагороди за грудень 2022 року» по причині вживання алкогольних напоїв (протокол про адміністративне правопорушення ДНХ-2/4846 від 12.12.2022), в частині позбавлення в повному обсязі додаткової винагороди військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 за листопад 2022 року та грудень 2022 року; зобов`язати нарахувати та виплатити їй   збільшену додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100000 грн у зв`язку з безпосередньою участю та у здійсненні заходів її загиблим чоловіком, ОСОБА_2 , з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за листопад 2022 року та грудень 2022 року в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що є дружиною загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , який проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді бойового медика взводу 9 механізованої роти 3-го механізованого батальйону. Вказує, що ОСОБА_2 за життя набув право на отримання збільшеної додаткової винагороди до 100000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях або забезпечуванні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, так як фактично виконував бойові завдання на підставі бойових розпоряджень (наказів) перебуваючи у службовому відрядженні. Проте, у листопаді та грудні 2022 року ОСОБА_2 не було нараховано та виплачено додаткову грошову винагороду у розмірі 100000 грн по причині вживання алкогольних напоїв, тому його не було включено до наказів, згідно з якими здійснювалась вказана виплата. Не погоджується із такими наказами та зазначає, що на момент спірних правовідносин не існувало регуляторних актів Міноборони у розумінні вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», нормативно-правових актів або наказів Міноборони, якими визначені умови застосування відмови виплати додаткової винагороди при участі в бойових діях. Також вказує, що ні положенням Дисциплінарного статуту, ні положеннями Кримінального кодексу України не передбачено прийняття до військовослужбовців такого виду дисціплінарного стягнення, як позбавлення додаткової грошової винагороди. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року у задоволенні  адміністративного позову відмовлено повністю. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно з пунктом 17 розділу I Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України. Прийняття Міністром оборони України рішень від   25.03.2022   № 248/1298 та від 23.06.2022     № 912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку № 260, тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішенні питання про виплату додаткової допомоги, передбаченої Постановою № 168. Судом  першої інстанції встановлено, що оскаржувані у цій справі накази   № 1629 від 02.12.2022 «Про виплату додаткової винагороди за листопад 2022 року» та № 13 від 03.01.2023 «Про виплату додаткової винагороди за грудень 2022 року» прийняті по причині вживання    ОСОБА_2 алкогольних напоїв на підставі протоколів про адміністративне правопорушення та факти вживання ОСОБА_2 алкогольних напоїв позивачем не оспорюються. Таким чином, суд прийшов до висновку, що за порушення військової дисципліни, а саме за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, перебування на службі в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) позивача правомірно позбавлено додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168,   за листопад та грудень 2022 року. Отже, вказані накази в частині позбавлення ОСОБА_2 додаткової винагороди за листопад та   грудень 2022 року є таким, що винесені командиром військової частини   НОМЕР_1    на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та чинним законодавством України, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог   відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що рішення, на які посилається суд першої інстанції, не є актом Міноборони у розумінні вимог  Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», яким визначені умови виплати додаткової винагороди при участі в бойових діях та не відповідає формі, визначеної для регуляторних актів, визначених п. 8 Положення про Міністерство оборони України, тому на підставі вказаного доручення позивача не може бути позбавлено додаткової грошової винагороди. Вказує, що сам факт позбавлення позивача додаткової винагороди, як вид юридичної відповідальності, у зв`язку із вживанням алкогольних напоїв, є безпідставним та не відповідає вимогам закону, з огляду на положення  Конституції України  та Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП). Зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»  не містить будь яких виключень щодо можливості позбавлення додаткової винагороди, яка має виплачуватись військовослужбовцю, а тому, позбавлення цих виплат є незаконним.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є дружиною загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , який проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді бойового медика взводу 9 механізованої роти 3-го механізованого батальйону.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2022 № 95 ОСОБА_2 направлено у службове відрядження в район виконання бойових завдань на території України, в оперативно-тактичне угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 06.08.2022 до особливого розпорядження на підставі бойового розпорядження оперативного-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № 979дск/ОТУ від 29.05.2022.
В подальшому, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1   від 12.12.2022 № 328 ОСОБА_2 , який перебував в районі бойових завдань на території України, у підпорядкуванні 92-ї окремої механізованої бригади, в оперативно- тактичному угрупуванні військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », відповідно до бойового розпорядження командувача військ оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » «БР-2701дск від 09.12.2022 було направлено у підпорядкування командира 14 окремої механізованої бригади, в оперативно- тактичне угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Відповідно до протоколу ДНХ-2 № 3705 від 03.11.2022, про військове адміністративне правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП (далі – протокол № 3705), складеного 03.11.2022 в місті Чугуїв, Харківської області, 03.11.2022, о 13 годині 15 хвилин, був доставлений до приміщення ВСП н. п. Чугуїв, Чугуївського району, Харківської області солдат ОСОБА_2 , який виконував обов`язки військової служби у стані алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду, що настав з моменту введення воєнного стану в Україні. Для проведення медичного огляду, з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, солдата ОСОБА_2 під супроводом командира 1 взводу охорони та ППС 3 роти ВСП лейтенанта Попова В.С. о 13 годині 30 хвилин 03.11.2022 направлено до КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М. І. Кононенка». У результаті проведеного огляду на стан сп`яніння, встановлено, що солдат ОСОБА_2 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, висновок № 159, складеного о 14 годині 40 хвилин від 03.11.2022. Таким чином, факт виконання обов`язків військової служби у стані алкогольного сп`яніння солдатом ОСОБА_2 підтверджується протоколом № 3705.
Пунктом 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.12.2022 № 1629 «Про виплату додаткової грошової винагороди за листопад 2022 року» та додатку № 5 до оскаржуваного наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.12.2022 № 1629, ОСОБА_2 було позбавлено додаткової грошової винагороди за листопад 2022 року повністю.
Згідно з протоколом № ДНХ-2/4846 від 12.12.2022, про військове адміністративне правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП (далі – протокол № 4846), складеного 12.12.2022 в місті Куп`янськ, Харківської області, 12.12.2022 о 20 годині 30 хвилин, на території тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 був виявлений командиром підрозділу з ознаками, які вказують на можливе перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння, а саме: характерний запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів. Для проведення медичного огляду, з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, солдата ОСОБА_2 , під супроводом начальника патруля групи ВСП м. Куп`янськ сержанта ОСОБА_3 , о 21 годині 30 хвилин було доставлено до Куп`янського ТМО поліклініка. У результаті проведеного огляду на стан сп`яніння, встановлено «Алкогольне сп`яніння», що підтверджується довідкою № 230 від 21 години 30 хвилин 12.12.2022. Таким чином, солдат ОСОБА_2 12.12.2022 року виконував обов`язки військової служби у стані алкогольного сп`яніння. Враховуючи вище викладене, факт виконання обов`язків військової служби у стані алкогольного сп`яніння солдатом ОСОБА_2 підтверджується протоколом № 4846.
Відповідно до пункту 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.01.2023 № 13 «Про виплату додаткової грошової винагороди за грудень 2022 року» та додатку до оскаржуваного наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.01 2023 № 13, позивача було позбавлено додаткової грошової винагороди за грудень 2022 року повністю.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232-ХІІ)  здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частин 1-3 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється зокрема, громадянами України – у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений   наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі – Порядок № 260, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктами 2, 3 розділу I Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є, зокрема, накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 17 розділу I Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №     2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64   «Про введення воєнного стану в Україні» та   № 69   «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям,   особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова № 168, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил (...) виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.  
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Колегія суддів зазначає, що в межах цієї справи спірним не є факт перебування позивача за листопад 2022 року та грудень 2022 року у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вказаний факт фактично визнається учасниками справи та підтверджений належними та допустимими доказами. Спірним також не є факт безпосередньої участі позивача у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, що фактично також визнається учасниками справи.
У межах цієї справи спірним є наявність (відсутність) нормативно визначеної можливості позбавлення ОСОБА_2   за листопад 2022 року та грудень 2022 року додаткової грошової винагороди у розмірі до 100000,00 грн у зв`язку із виконанням ним обов`язків військової служби у спірні місяці у стані алкогольного сп`яніння
Свою позицію відповідач обґрунтовує на вимогах п. 10 рішення Міністра оборони України  № 248/1298, п. 9.8 п. 9 рішення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 року.
Водночас, за позицією скаржника, Міністр оборони України позбавлений права обмежувати право військовослужбовців на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100000,00 грн, оскільки вказане право не передбачено жодним нормативно-правовим актом.
Надаючи правову оцінку вказаним позиціям учасників справи, колегія суддів зазначає наступне.
Порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги військовослужбовцям Збройних Сил України встановлений рішенням Міністра оборони України доведеним телеграмою від 25.03.2022 № 248/1298 (застосувалось до 01.06.2022) та Окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/а/29 (застосовується після 01.06.2023).
Пунктом 10 вказаного рішення від 25.03.2022 № 248/1298   встановлено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн або 30 000,00 грн не включаються, зокрема, ті військовослужбовці, які перебували у стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння – за місяць, у якому здійснено таке правопорушення, а також ті, у діях (бездіяльності), яких є ознаки кримінального або адміністративного правопорушення.
Аналогічні положення містяться в підпункті 9.8 пункту 9 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 згідно з яким до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 гривень або 30 000,00 гривень визначено не включати військовослужбовців, які вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий мас, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке правопорушення, оголошеного наказом командира (начальника).
Ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції правильно керувався тим, що чинним законодавством не передбачено прийняття окремого рішення щодо позбавлення військовослужбовця додаткової винагороди, а реалізація такого рішення знаходить своє відображення в тому, що до наказу про виплату додаткової винагороди військовослужбовець, який допустив порушення, не включається.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що прийняття Міністром оборони України рішень від   25.03.2022   № 248/1298 та від 23.06.2022   № 912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку № 260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішення питання про виплату додаткової допомоги, передбаченої Постановою №168.
Таким чином, однією із підстав позбавлення військовослужбовців премії та додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є встановлення факту їх перебування   як у службовий, так і в позаслужбовий час особи в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння,   перебування на службі в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що оскаржувані у цій справі накази   № 1629 від 02.12.2022 «Про виплату додаткової винагороди за листопад 2022 року» та № 13 від 03.01.2023 «Про виплату додаткової винагороди за грудень 2022 року» прийняті на підставі протоколів про адміністративне правопорушення та факти вживання ОСОБА_2 алкогольних напоїв позивачем не оспорюються.
Крім того,  постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793, Постанову № 168 доповнено пунктом 2-1 наступного змісту: «Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією  постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів». Вказані зміни набрали чинності з 19.07.2022.
Таким чином, починаючи з 19.07.2022, з огляду на положення п. 9.8 п. 9 окремого доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022, враховуючи встановлений факт виживання ОСОБА_2 алкогольних напоїв у листопаді та грудні 2022 року, додаткова винагорода не підлягала виплаті.
Щодо посилань скаржника на те, що окреме доручення, на яке посилається суд першої інстанції, не є актом Міноборони у розумінні вимог  Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», а, отже, на підставі вказаного доручення не можна позбавити додаткової грошової винагороди, колегія суддів оцінює такі доводи критично, оскільки Постановою № 168 чітко визначено право керівника відповідного міністерства встановлювати порядок і умови виплати додаткової винагороди.
Колегія суддів наголошує, що невключення ОСОБА_2 до наказів про виплату додаткової винагороди є наслідком перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння та вчинення дій які мають ознаки адміністративного правопорушення – за місяць, у якому здійснено таке порушення, під час виконання обов`язків військової служби, який чітко передбачено рішенням Міністра оборони України доведеним телеграмою від 25.03.2022 № 248/1298 та Окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/а/29, та не становить собою певного виду юридичної відповідальності, а тому не може вважатись подвійним притягненням позивача до відповідальності та порушення принципу non bis in idem.
Доводи позивача про те, що ні КУпАП, ні іншими Законами України не передбачено такий вид адміністративного стягнення для військовослужбовців як обмеження у виплаті додаткової винагороди, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено, адже ОСОБА_2 позбавлено виплат додаткової грошової допомоги за листопад та грудень 2022 року саме за недотримання Порядку № 260 та постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022. Суд апеляційної інстанції  наголошує, що факт алкогольного сп`яніння 03.11.2022, 12.12.2022 ОСОБА_1 не оскаржувався та не спростовувався.
Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що  накази   № 1629 від 02.12.2022 «Про виплату додаткової винагороди за листопад 2022 року» та № 13 від 03.01.2023 «Про виплату додаткової винагороди за грудень 2022 року» в частині позбавлення ОСОБА_2 додаткової винагороди за листопад та   грудень 2022 року є такими, що винесені командиром військової частини НОМЕР_1    на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та чинним законодавством України, у зв`язку з чим у задоволенні цієї позовної вимоги   належить відмовити.
З огляду на вказане також відсутні підстави для задоволення похідної позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1   збільшену додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100000 грн у зв`язку з безпосередньою участю та у здійсненні заходів її загиблим чоловіком, ОСОБА_2 , з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за листопад 2022 року та грудень 2022 року в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року  у справі № 140/9390/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. С. Затолочний 	
Повне судове рішення складено 26 січня 2024 року.