ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 р. 	Справа № 545/6331/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Мінаєвої О.М.
суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. 
за участю секретаря судового засідання  Тютюник О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 08.09.2023 року, головуючий суддя І інстанції: Потетій А.Г., м. Полтава, повний текст складено 08.09.23 року у справі № 545/6331/22
за позовом        ОСОБА_1      
до                  Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції                                    
про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

13.12.2022 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області із позовом до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАВ № 206501 від 06.11.2022 року про накладення на нього адміністративного стягнення в розмірі 425 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. Разом з позовною заявою позивачем було подано клопотання про поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення. 
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 25.01.2023 р. поновлено ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на оскарження постанови від 06.11.2022, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.
09.02.2023 р. представник відповідача подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву та заяву про залишення позовної заяви без розгляду, у якій зазначає, що позов подано з пропуском строку звернення до суду, визначеного ст. 289 КУпАП.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 16.02.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення залишено без розгляду.
Позивач, не погоджуючись з ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 16.02.2023 року, подав апеляційну скаргу.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2023 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 16.02.2023 по справі № 545/6331/22  скасовано. Адміністративну справу № 545/6331/22 направлено до Полтавського районного суду Полтавської області для продовження розгляду.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 08.09.2023 року у справі № 545/6331/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови БАВ №206501 від 06.11.2022 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення залишено без розгляду. 
Позивач, не погодившись із ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 08.09.2023 року у справі № 545/6331/22, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 08.09.2023 року у справі № 545/6331/22 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом першої інстанції не вірно визначено дату відліку строку звернення до суду, безпідставно не враховано доводи позивача, що останній постанову в день її складання не отримував, ознайомився з нею лише 03.12.2022 (з дня отримання листа у поштовому відділенні) та в межах десятиденного строку звернувся з адміністративним позовом.
Просить врахувати постанову Верховного Суду від 31.01.2020 у справі № 755/7433/19, ухвалену у подібних правовідносинах.
Позивач зазначає, що після винесення оскаржуваної постанови від 06.11.2022 не відмовлявся від її отримання, проте поліцейський безпідставно не надав її позивачу. Крім того, позивач не погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що він не здійснив жодних дій для оскарження до керівництва патрульної служби для врегулювання спору досудового порядку, оскільки 06.11.2022 року він звернувся на лінію «102» зі скаргою на незаконні дії працівників поліції.    
Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Відповідач правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем подано позов з пропуском десятиденного строку звернення до суду з позовом, оскільки про порушення свого права позивач дізнався 06.11.2022 в день прийняття постанови, а отже строк на оскарження сплинув 16.11.2022, поважних підстав такого пропуску та доказів в їх підтвердження не надано.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 5 КАС України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.
Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно пункту 3 частини 1 статті 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Приписами частини 2 статті 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Відповідно до статті 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні від 1 грудня 2004 року № 1-10/2004, охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.
Суд приймає до уваги, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 листопада 2010 року в справі «Мушта проти України» зазначено: право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.
Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного процесу та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Таким чином, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.
Колегія суддів встановила, що підставою для звернення до суду із даним позовом, є незгода позивача із діями працівника поліції, які виразились у складанні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАВ № 206501 від 06.11.2022 року про накладення на нього адміністративного стягнення в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Приймаючи до уваги зміст заявлених позивачем вимог, суд дійшов висновку, що для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду із даним позовом, необхідно встановити факт, коли позивачу стало відомо про існування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення відносно нього.
Статтею 120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
Колегія суддів встановила, що згідно даних постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №206501 від 06.11.2022 року, 06.11.2022 року об 09 год. 39 хв. в м. Полтава, по вул. Великотирнівська, 2, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, на законну вимогу працівника поліції не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, страховому полісі та посвідченні водія відповідної категорії, чим порушив та п. 2.4 а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ України № 1306 від 10.10.2001 р. (далі - ПДР України).
Відповідальність за дане порушення передбачене ч. 1. ст. 126 КУпАП, згідно якої керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. (425 грн.).
Таким чином інспектор притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та застосував до порушника стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.
У відзиві на позов зазначено, що позивач при складанні постанови був весь час поряд з інспектором та після її повного складання відмовився як від підпису в постанові та фактично і від її отримання. Зазначена обставина зазначається і самим позивачем в позові, який вказує, що перебував весь час при складанні постанови поряд з інспектором і по завершенню коли постанова була складена він відмовився її підписувати оскільки був з нею незгодний після чого він поїхав в своїх справах.
Залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивач після складання постанови 06.11.2022 року фактично відмовився від отримання її копії, достеменно знаючи, що вона складена, відповідних заяв про її отримання до УПП в Полтавській області ДПП, як і скарг до керівництва патрульної служби для врегулювання спору в досудовому порядку не надавав, тобто проявив пасивну поведінку щодо можливого оскарження дій інспектора.
Наведене свідчить про те, що позивачу були відомі обставини притягнення його до адміністративної відповідальності та строки оскарження відповідної постанови.
Колегія суддів зазначає, що відмова від підпису в постанові від 06.11.2022 року та від отримання її копії не може впливати на 10-ти денний строк подачі позовної заяви. Позовна заява була подана до суду першої інстанції 13.12.2022 року, а саме з пропущенням десятиденного строку.
Відповідно до частини 1 статті 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.
Аналогічна правова позиція стосовно обрахунку строків, встановлених для звернення до суду за захистом прав у справах про адміністративні правопорушення, висловлена Верховним Судом у постанові від 18 січня 2019 року (справа № 576/1434/17).
Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 подано поза межами строку звернення до суду за захистом свого порушеного права і при цьому будь-яких доказів щодо поважності причин пропуску цього строку, які об`єктивно та істотно перешкоджали зверненню до суду, і не залежали від волевиявлення позивача, матеріали справи не містять. 
Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Частиною четвертою статті 123 КАС України визначено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Отже, з огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом, та відсутні поважні причини для поновлення строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про неможливість розгляду даної справи по суті, та вважає за необхідне залишити даний адміністративний позов без розгляду.
Щодо посилання позивача на постанову Верховного Суду від 31.01.2020 р. у справі № 755/7433/19 в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що дійсно при вирішенні питання пропуску строку звернення з позовом до суду щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, підлягає з`ясуванню дата отримання цієї постанови.
Як встановлено з матеріалів позовної заяви, позивачем до неї додано клопотання, у якому вона просить поновити строк на оскарження постанови серії БАВ № 206501 від 06.11.2022 р., однак доказів того, коли саме була отримана оскаржувана постанова, позивачем не надано. З наданий до матеріалів справи копія конверту та витяг з трекінгу АТ «Укрпошта» неможливо встановити дату отримання оскаржуваної постанови.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 08.09.2023 року у справі № 545/6331/22 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.  
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 08.09.2023 року у справі № 545/6331/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 	(підпис)	О.М. Мінаєва 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко   	
Постанова складена в повному обсязі  16.01.24 р.