ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року	Львів	Справа № 300/4179/23 пров. № А/857/18703/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                  Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Івано-Франківській області, 
на рішення Івано-Франківській окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року (суддя – Могила А.Б., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №300/4179/23 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, 
про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, 

                                                            встановив:

У липні 2023 року позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1  звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДПС у Івано-Франківській області, в якому просила: 1) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (форма «С») Головного управління ДПС України у Івано-Франківській області від 09.03.2023 року №001273/0706, яким застосовано штрафні санкції в сумі 6800 грн.; 2) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (форма «С») Головного управління ДПС України у Івано-Франківській області від 09.03.2023 року №001270/0706, яким застосовано штрафні санкції в сумі 150060,75 грн.. 
Відповідач  позовних вимог не визнав, в суд першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2023 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №001270/0706 від 09.03.2023, в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 3300 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача 33 грн сплаченого судового збору. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, не відповідністю обставинам справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що позивач не довела про обставину надання до перевірки будь-яких первинних документів, а також не надала докази використання в силу вимог пункту 44.6 статті 44, пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України права подання до контролюючого органу свого заперечення на акт перевірки із поданням первинних документів, доказів ведення у встановленому порядку Типової форми та занесення відомостей до них. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що накладні на реалізацію товарних запасів не знаходились за місцем реалізації, в момент фактичної перевірки магазину-кафе «Родинний» всупереч Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР (далі-Закон № 265/95-ВР), яким передбачено, що суб`єкти господарювання повинні здійснювати облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, а у разі відсутності такого обліку несуть відповідальність у вигляді штрафних санкцій. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду від 19.09.2023 в частині задоволених вимог та в цій частині прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 згідно Витягу з Державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 01.02.2018 зареєстрована фізичною особою-підприємцем (а.с. 7). 
Актом фактичної перевірки від 21.02.2023 підтверджується наявність у позивача ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами (а.с. 9-зв). 
Наказом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 21.02.2023 №318-п «Про проведення фактичної перевірки» на підставі підпунктів 80.2.2, підпункту 80.2.5, підпункту 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій та дозвільних документів, вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін і граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області видано наказ №318-п від 21.02.2023 "Про проведення фактичної перевірки", яким призначено проведення фактичної перевірки в магазині-кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єкт господарювання ОСОБА_1 з 21.02.2023 (а.с. 8). 
На підставі наказу №318-п від 21.02.2023 та направлень на перевірку від 21.02.2023 року №525 та №526, працівники Головного управління ДПС в Івано-Франківській області 21.02.2023 прибули для проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 .. В направленнях міститься підпис ФОП ОСОБА_1 про проведення фактичної перевірки та отримання наказу на право проведення перевірки (а.с. 116-117). 
Проведеною 21.02.2023 фактичною перевіркою, встановлено ряд порушень вимог чинного законодавства, зокрема: 
- продаж алкогольних напоїв на території Івано-Франківської області в заборонений час згідно наказу Івано-Франківської військової адміністрації №12 від 04.04.2022; 
-порушення форми та змісту розрахункового документа; 
-проведення розрахункової операції через РРО без використання режиму попереднього програмування коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД при реалізації підакцизної групи товарів; 
-проведення розрахункової операції на неповну суму покупки із застосуванням РРО; 
-порушення порядку ведення обліку товарних запасів. 
На підставі цього Акту перевірки, відповідачем ГУ ДПС у Івано-Франківській області 09.03.2023 прийнято податкове повідомлення-рішення №001273/0706, яким за порушення ст.15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального" (зі змінами та доповненнями) (продаж алкогольних напоїв в заборонений час) застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 6800 грн. (а.с. 12). 
Також, прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.03.2023 №001270/0706, яким за порушення п.п. 1, 2, 11, 12 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (надання розрахункового документу невстановленої форми, не забезпечення при реалізації підакцизних товарів використання режиму програмування найменування товару, порушення ведення обліку товарних запасів) застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 150060,75 грн. (а.с. 13). 
Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернулася з даним позовом до адміністративного суду. 

Переглянувши оскаржене рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками окружного суду про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного. 
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. 
Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. 
За змістом підп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). 
Так, матеріалами справи підтверджується, що спірне податкове повідомлення-рішення №001270/0706 від 09.03.2023, було винесено за результатами проведеної фактичної перевірки (Акт  фактичної перевірки від 21.02.2023 №090070). 
Згідно Акта фактичної перевірки контролюючим органом встановлено, що позивачем допущено порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку, вартість яких становить 3300 грн., чим порушено пункт 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР. 
Відповідно до пункту 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР (далі також Закон №265/95-ВР), суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: - вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). 
У доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивачем не було надано копії книги обліку та витрат та типову форму, за якою здійснюється облік доходів і витрат фізичними особами-підприємцями,  до перевірки не надано документів щодо походження товару, який знаходиться в реалізації, чим було порушено пункт 177.10 статті 177 ПК України, Наказ Міністерства фінансів України від 13.05.2021 №261 "Про затвердження типової форми, за якою здійснюється облік доходів і витрат фізичними особами-підприємцями і фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність та порядок її ведення", на підставі чого  працівниками ГУ ДПС складено відомість-додаток №3. 
Так, згідно пункту 44.1. статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Пунктом 177.10 статті 177 ПК України визначено, що фізичні особи-підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет. Типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат, та порядок ведення такого обліку визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. 
Наказом Міністерства фінансів України від 13.05.2021 за №261 затверджено Типову форму, за якою здійснюється облік доходів і витрат фізичними особами-підприємцями і фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядок її ведення. 
Абзацом 2 пункту 1 розділу І Наказу № 261 визначено, що на підставі первинних документів за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід/понесено витрати, здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати. 
Зокрема, у графі 5 Типової форми, затвердженої Наказом №261, визначено, що щоденно зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати , що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. 
У графі 6 Типової форми щоденно відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня. 
Таким чином, на підставі первинних документів, які свідчать про прихід товарно-матеріальних цінностей за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід/понесено витрати, здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати. 
ФОП ОСОБА_1 в позовній заяві  стверджує, що  посадовими особами контролюючого органу під час проведення перевірки не витребовувались документи, які підтверджують облік та походження товару. 
Отже, колегія суддів погоджується із твердження суду першої інстанції, яким вказано, що відповідно до абзацу 2 пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР платник податків зобов`язаний подавати до фактичної перевірки не тільки документи про "походження" товару, але й документи які окремо засвідчують обставину "облік" товарів. 
Відповідно до пункту 85.2. статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки. 
Таким чином, взаємна дія правових положень абзацу другого пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР і пункт 85.2 статті 85 Податкового кодексу України зобов`язують платника податків при проведенні фактичної перевірки без окремої письмової вимоги надати документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Даний обов`язок є самостійним і чітко визначеним правилом поведінки суб`єкта перевірки, який не перебуває в залежності від наявності письмової вимоги контролюючого органу, що виникає у платника податків в силу закону при пред`явленні направлення і наказу на проведення фактичної перевірки. 
Як вбачається з акта перевірки, позивачем не надано документів, які б підтверджували походження та окремо облік товару. 
Дана обставина не заперечується позивачем, він вказує лише на не витребування під час перевірки контролюючим органом документів обліку. 
Лише під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем було надано форму ведення обліку товарних запасів до матеріалів позовної заяви, що відповідачем не заперечується. 
Суд першої інстанції вірно вказав, що акт перевірки (п.п.4) не містить зобов`язання контролюючого органу щодо надання позивачем будь-яких документів до перевірки (а.с.10 зв). А також не може обмежити право платника довести в судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавалися ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків органу державної фіскальної служби та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів. У свою чергу, контролюючий орган в такому випадку повинен навести переконливо доводи i надати докази на їх підтвердження. 
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 826/7704/16. 
Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, про необґрунтованість та безпідставність висновків контролюючого органу в частині накладення штрафу у розмірі 3300 грн за порушення позивачем вимог п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР. 
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, які регламентують спірні правовідносини. 
Суд апеляційної інстанції також враховує, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено частково, а саме, в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №001270/0706 від 09.03.2023, в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 3300 грн.. 
Це рішення суду першої інстанції оскаржене в апеляційному порядку лише відповідачем в частині задоволених позовних вимог. 
В частині відмови у задоволенні решта позовних вимог, рішення суду першої інстанції не оскаржене позивачем в апеляційному порядку, а тому не являється предметом апеляційної перевірки. 
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції в оскарженій частині винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд –                                                                
                                                           
                                                         постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Івано-Франківській області – залишити без задоволення. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року в адміністративній справі №300/4179/23 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль