ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8397/23 Справа № 201/4238/23 	  	Головуючий у першій інстанції: Ткаченко Н. В. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                         Красвітної Т.П., 
суддів:                                 Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінс-Д" на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 липня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінс-Д», ОСОБА_2 про солідарне стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, – 

ВСТАНОВИЛА: 

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 04.08.2022 на вул. Космічна в районі буд. №30 у м. Дніпро відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: «Форд Фьюжн» («Ford Fusion»), р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що належить йому на праві власності, та «Хюндай Соната» («Hyundai Sonata»), р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що належить на праві власності ТОВ «Грінс-Д» (забезпечений полісом ОСЦПВ 210134811, який виданий ПрАТ «СК «Інтер-Поліс»). В результаті настання дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.10.2022 (справа №201/6998/22) водія ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач, з метою компенсації спричинених збитків звернувся до ПрАТ «СК «Інтер-Поліс». Згідно висновку експерта №1509/22 від 12.09.2022, розмір матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Форд Фьюжн» («Ford Fusion»), р.н. НОМЕР_1 , складає 403322,98 грн. Витрати позивача на евакуацію транспортного засобу «Форд Фьюжн» («Ford Fusion») р.н. НОМЕР_1 згідно товарного чеку №628 від 04.08.2022 та товарного чеку №629 від 18.08.2022 склали 2800,00 грн. Згідно договору купівлі-продажу 1241\2022\3426107 транспортного засобу від 28.09.2022, позивач продав належний йому автомобіль «Форд Фьюжн» («Ford Fusion»), р.н. НОМЕР_1 , за 130000,00 грн. 03.11.2022 страховик - ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» виконало покладений на нього законодавством обов`язок та здійснило на рахунок позивача виплату страхового відшкодування у розмірі 160000,00 грн. З огляду на те, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, розмір матеріального збитку, заподіяного позивачеві, складає 276122,98 грн. (403322,98 грн — 130000,00 грн + 2800,00 грн = 276122,98 грн). Загальний розмір матеріальних збитків, які були спричинені позивачу, перевищує ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду спричинену майну. Тому відповідач ТОВ «Грінс-Д», як власник джерела підвищеної небезпеки, та відповідач ОСОБА_2 , як заподіювач шкоди, повинні солідарно відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 116122,98 грн., що складається з різниці між розміром фактично заподіяним матеріальним збитком згідно висновку експерта №1509/22 від 12.09.2022 та договору купівлі-продажу 1241\2022\3426107 від 28.09.2022 й сумою страхової виплати (276122,98 грн – 160000,00 грн = 116122,98 грн.). Також внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у пережитому у ДТП нервовому стресі, позивач фактично втратив можливість користуватися власним транспортним засобом, оскільки його було знищено в результаті настання ДТП. Крім цього, відсутність власного транспортного засобу на ходу спричинило позивачеві побутові незручності. Виплаченого страховиком страхового відшкодування було недостатньо для покриття збитків, яких було завдано позивачеві в результаті ДТП. Згідно висновку експерта, транспортний засіб відновлювати економічно недоцільно, його визнано фізично знищеним, через що позивач відчував і досі відчуває негативні емоції, що відображалось на його загальному самопочутті. Розмір спричиненої моральної шкоди позивач оцінює у 20000,00 грн, яку він просить стягнути солідарно з відповідачів ТОВ «Грінс-Д» та ОСОБА_2 . Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів ТОВ «Грінс-Д» і ОСОБА_2 матеріальні збитки у розмірі 116122,98 грн. і моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з ТОВ «Грінс-Д» на користь  ОСОБА_1  в рахунок відшкодування матеріальних збитків - 116122,98 грн. тавідшкодування моральної шкоди – 2000,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Грінс-Д» про відшкодування моральної шкоди – відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – відмовлено. Стягнено з ТОВ «Грінс-Д» на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі 23336,57 грн. 
В апеляційній скарзі ТОВ "Грінс-Д", посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до ТОВ "Грінс-Д". 
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 136122,98 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу ТОВ "Грінс-Д" без задоволення. Також до апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , в якому він просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 04.08.2022 на вул. Космічна в районі буд. №30 у м. Дніпро відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля «Форд Фьюжн» («Ford Fusion»), р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Хюндай Соната» («Hyundai Sonata»), р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 (а.с. 11, 12).
В результаті настання вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних ушкоджень.
Власником автомобіля «Форд Фьюжн» («Ford Fusion»), р.н. НОМЕР_1 , на час ДТП був позивач - ОСОБА_1 (а.с. 9 зворот).
Автомобіль «Хюндай Соната» («Hyundai Sonata»), р.н. НОМЕР_2 , належить на праві власності ТОВ «Грінс-Д», що підтверджується листом РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській області (а.с. 131).
Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.10.2022 у справі №201/6998/22 водія ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; постанова набрала законної сили 24.10.2022 (а.с. 12). 
Цивільно-правова відповідальність власника (володільця) транспортного засобу «Хюндай Соната» («Hyundai Sonata»), р.н. НОМЕР_2 , застрахована в ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» згідно поліса №210134811 обов`язкового страхування з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 160000,00 грн., розміром франшизи - 0,0 грн., що також підтверджується листом МТСБУ від 10.06.2023 (а.с. 10, 196). 
З метою компенсації спричинених внаслідок настання ДТП збитків, позивач, за допомогою засобів поштового зв`язку, звернувся до ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» із письмовим повідомленням про ДТП від 08.08.2022 та заявою на виплату страхового відшкодування від 08.08.2022 разом з додатками, які були отримані страховою компанією 16.08.2022 (а.с. 13-15).
Судовим експертом Дроздовим Ю.В. на замовлення позивача проведено автотоварознавчу експертизу та складено висновок експерта від 12 вересня 2022 року №1509/22, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля «Форд Фьюжн» («Ford Fusion»), р.н. НОМЕР_1 , становить 403322,98 грн., вартість відновлювального ремонту - 1251667,00 грн, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику вказаного автомобіля - 403322,98 грн. (а.с.20-45).
Згідно змісту вказаного вище висновку, матеріальний збиток, заподіяний власникові колісного транспортного засобу, дорівнює ринковій вартості автомобіля (403322,98 грн.), оскільки відновлювати цей автомобіль економічно недоцільно (а.с. 24). 
Витрати позивача на евакуацію транспортного засобу «Форд Фьюжн» («Ford Fusion») р.н. НОМЕР_1 згідно товарного чеку №628 від 04.08.2022 та товарного чеку №629 від 18.08.2022 склали 2800,00 грн. (1500 грн + 1300 грн = 2800 грн) (а.с. 18 зворот, 19). 
Згідно договору купівлі-продажу 1241\2022\3426107 транспортного засобу від 28.09.2022, позивач після ДТП продав належний йому автомобіль «Форд Фьюжн» («Ford Fusion») р.н. НОМЕР_1 за 130000,00 грн (а.с. 47).
03.11.2022 страховик ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» виконав покладений законодавством обов`язок та здійснив на рахунок позивача виплату страхового відшкодування у розмірі 160000,00 грн. (а.с. 56). 
З метою досудового врегулювання питання щодо відшкодування збитків, ОСОБА_1 направив на адреси відповідачів досудові вимоги від 22.11.2022 та 05.01.2023 (а.с. № 48-55). 
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (абзац 2 пункту 15 вказаної вище постанови). 
Статтею 30.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно статті 30.2 вказаного вище Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. 
Судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Форд Фьюжн» («Ford Fusion»), д/н НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 1251667,00 грн., що значно перевищує ринкову вартість транспортного засобу до ДТП, яка складає 403322,98 грн. 
За таких обставин, відповідно до статті 30.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», автомобіль «Форд Фьюжн» («Ford Fusion»), д/н  НОМЕР_1 вважається фізично знищеним. 
Таким чином, у даному випадку підлягає відшкодуванню різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. 
Судом установлено, що винуватцем ДТП, яка мала місце 04.08.2022, є відповідач ОСОБА_2 . 
Згідно змісту копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №134798, після ДТП особу водія ОСОБА_2 було встановлено на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 02.10.2014 (а.с. 11). 
Відповідно до змісту частини першої статті 397 ЦК України володільцем майна є особа, яка фактично тримає його у себе.
Статтею 398 ЦК України встановлено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. 
Тобто правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи.
Згідно з вимогами Правил дорожнього руху України водій – особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. 
За пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. 
Відповідно фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого у такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (доручення, договору тощо), допоки протилежне не буде встановлено судом або не зміниться воля власника, який вправі зажадати повернення власної речі від володільця.
Під неправомірним заволодінням майна потрібно розуміти заволодіння особою чужим майном усупереч волі його власника. Тож умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майном, є наявність відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі. 
На підставі наведеного можна зробити висновок, що у разі наявності волі власника щодо передання іншій особі транспортного засобу, доказом якої є наявність у володільця реєстраційного документа на цей транспортний засіб, відсутні підстави вважати, що така особа володіє транспортним засобом неправомірно. При цьому будь-яке фактичне володіння має розглядатися як правомірне, допоки протилежне не буде встановлено судом. 
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постановах від 08 квітня 2019 року №910/14693/17, від 16 серпня 2023 року №733/1046/21. 
Крім того, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). 
Отже, колегія дійшла висновку, що відповідач  ОСОБА_2 у момент ДТП 04.08.2022 керував транспортним засобом «Хюндай Соната» («Hyundai Sonata»), р.н. НОМЕР_2 , з відома та дозволу власника цього автомобіля - ТОВ «Грінс-Д», що також підтверджується змістом відзиву на позовну заяву та змістом апеляційної скарги. 
Судом не встановлено, а відповідачем ОСОБА_2 не доведено обставин того, що він протиправно володів транспортним засобом «Хюндай Соната» («Hyundai Sonata»), р.н. НОМЕР_2 , який потрапив у пригоду; клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи. 
Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч. 1 ст. 1172 ЦК України). 
Крім того, доказів того, що ОСОБА_2  перебував із ТОВ «Грінс-Д» у трудових відносинах, зокрема, визнання між ними факту трудових відносин в судовому порядку, тощо - суду не представлено. ТОВ «Грінс-Д» заперечує факт наявності між відповідачами трудових відносин, що підтверджується відзивом на позовну заяву, де зазначено, зокрема, що трудові відносини між ТОВ «Грінс-Д» та ОСОБА_2  відсутні (а.с. 124). 
Долучена до матеріалів справи роздруківка переписки не є належним та допустимим доказом трудових відносин між відповідачами, адже з цієї роздруківки неможливо встановити осіб, обставин спілкування, тощо (а.с. 94-109). 
Наданий витяг з Єдиного державного реєстру судових рішень також не доводить працевлаштування  ОСОБА_2 у ТОВ «Грінс-Д», адже він стосується іншої цивільної справи №201/210/22 за участі, зокрема, ТОВ «Грінс-Д» та інших правовідносин (а.с. 110-118). 
Посилання місцевого суду на нікчемність наданого відповідачем ТОВ «Грінс-Д» договору управління майном від 13.04.2022 №13/4 між ним та  ОСОБА_2 не спростовує викладених вище висновків правомірного володіння ОСОБА_2 транспортним засобом «Хюндай Соната» («Hyundai Sonata»), р.н. НОМЕР_2 (а.с. 140-141). 
Більше того, за положеннями статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
За положеннями частини першої статті 1031 ЦК України, договір управління майном укладається в письмовій формі. 
Управителем може бути суб`єкт підприємницької діяльності (ч. 1 ст. 1033 ЦК України). 
Судом установлено, що згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відомості про фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 у реєстрі відсутні (а.с. 132). 
Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. 
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 “Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними”, роз`яснено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219 (недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину), частина перша статті 220 (недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору), частина перша статті 224 (правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування) тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). 
Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. 
Місцевим судом не наведено правову підставу за якою договір управління майном від 13.04.2022 №13/4 між ТОВ «Грінс-Д» та  ОСОБА_2  є нікчемним. Тому висновки місцевого суду про нікчемність вказаного договору є передчасними, необґрунтованими. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що ремонт автомобіля «Форд Фьюжн» («Ford Fusion»), р.н. НОМЕР_1 є економічно необґрунтованим; встановивши сплату позивачу ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» страхового відшкодування в сумі 160000,00 грн. у повному обсязі страхового ліміту за шкоду, заподіяну майну; встановивши також продаж позивачем належного йому автомобіля після ДТП за 130000,00 грн, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення зі ОСОБА_2 (винуватця ДТП) різниці між вартістю транспортного засобу до та після (вартість продажу пошкодженого автомобіля) дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням виплачених коштів страховою компанією, що становить (403322,98 грн (ринкова вартість до ДТП) - 130000,00 грн (вартість автомобіля після ДТП, тобто вартість продажу) - 160000,00 грн (страхове відшкодування)) 113322,98 грн, а також витрати позивача на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП в сумі 2800,00 грн, а всього 116122,98 грн. 
Суд звертає увагу, що відповідач ОСОБА_2 не оспорює розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу. 
При вирішенні позовних вимог щодо стягнення на користь позивачів моральної шкоди колегія виходить з наступного. 
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
Приймаючи до уваги, що внаслідок ДТП ОСОБА_1 була завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою через хвилювання, у зв`язку із значним пошкодженням належного йому автомобіля, неможливістю користуватись своїм транспортним засобом «Форд Фьюжн» («Ford Fusion»), прикладення додаткових зусиль для організації свого побуту, у зв`язку із фактичною втратою можливості використовувати власним автомобілем за призначенням; виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження автомобіля, у достатньому та необхідному розмірі в сумі 2000,00 грн. 
Підстави для солідарного стягнення матеріальної та моральної шкоди з ТОВ «Грінс-Д» відсутні з наведених вище підстав, адже вину власника транспортного засобу «Хюндай Соната» («Hyundai Sonata»), р.н. НОМЕР_2 , у вказаній вище ДТП не встановлено. Тому позовні вимоги у цій частині до відповідача ТОВ «Грінс-Д» задоволенню не підлягають. 
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, помилково поклав відповідальність на власника транспортного засобу, вину якого у ДТП не було встановлено. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення матеріальної та моральної шкоди з винуватця ДТП. 
Частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом ч. 1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаютьсяна обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат ( ч. 10 ст. 141 ЦПК України). 
Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі до відповідача ТОВ «Грінс-Д», на його користь з позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 2041,85 грн., відповідно до ставок судового збору, встановлених ЗУ “Про судовий збір” (136122,98 грн / 100 х 150%), що підтверджується квитанцією від 21.08.2023 (а.с. 237). 
На підставі пункту 9 частини першої статті 5 ЗУ “Про судовий збір”, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. 
Відповідач ОСОБА_2 має інвалідність ІІ групи з дитинства, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 від 11.06.2018, виданого Пенсійним фондом України (а.с. 88), а тому він звільнений від сплати судового збору. 
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). 
Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору, позивачу необхідно компенсувати за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом міністрів України, понесені судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подання позовної заяви (1361,23 грн), пропорційно задоволеним позовним вимогам, у розмірі 1181,14 грн (1361,23 грн х 86,77 %), згідно квитанції до платіжної інструкції №64687511 від 08.02.2023 року (а.с. 3). 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 141 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, до ухвалення місцевим судом рішення у справі, до матеріалів справи долучено копію договору про надання правової допомоги від 16.11.2022, укладеного з Адвокатським Бюро “Олександра Негробова” (а.с. 59-61), копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 22.11.2022 серії АЕ №1113315 (а.с. 62), копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю ЗП №002072 від 12.03.2019 (а.с. 63), копію додаткової угоди №1 до договору від 16.11.2022 (а.с. 198), копію акту приймання-передачі виконаних робіт від 30.06.2023 (а.с. 199), копії квитанцій від 16.11.2022 на суму 5000,00 грн та 08.02.2023 на суму 15000,00 про внесення позивачем вказаних сум на оплату послуг адвоката на користь АБ “Олександра Негробова” (а.с. 200). 
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, до матеріалів справи долучено копію акту приймання-передачі виконаних робіт від 09.11.2023 та копію квитанцій від 11.10.2023 про внесення позивачем 10000,00 грн на оплату послуг адвоката на користь АБ “Олександра Негробова”. 
При визначенні розміру судових витрат на правничу правову допомогу, колегія приймає до уваги обсяг робіт, проведений Адвокатським Бюро “Олександра Негробова” у даній справі, що відповідає змісту вказаних вище актів приймання-передачі виконаних робіт від 30.06.2023 та 09.11.2023, оплата яких також підтверджується копіями відповідних квитанцій. 
Отже, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають також стягненню судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанцій (30000,00 грн), а також витрат на складання висновку експерта (4800,00 грн.), пропорційно задоволеним позовним вимогам, у загальному розмірі 30195,96 грн. (34800,00 х 86,77%). 
Суд звертає увагу, що відповідач ОСОБА_2 не подавав заяву щодо неспівмірності витрат позивача на професійну правничу допомогу з представленням відповідних доказів. 
Інша частині судових витрат на сплату судового збору, професійну правничу допомогу та виготовлення висновку експерта, пропорційно залишеним без задоволення позовним вимогам (13,23%) покладається на позивача. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінс-Д" – задовольнити. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2023 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про солідарне стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задовольнити частково. 
Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) грошові кошти у розмірі 116122,98 грн., моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн, а всього 118122 (сто вісімнадцять тисяч сто двадцять дві) грн. 98 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 – відмовити. 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінс-Д» про солідарне стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – відмовити у повному обсязі. 
Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати у розмірі 30195 (тридцять тисяч сто дев`яносто п`ять) грн. 96 коп. 
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) компенсувати за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом міністрів України, понесені судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 1181 (одна тисяча сто вісімдесят одна) грн. 14 коп., згідно квитанції до платіжної інструкції №64687511 від 08.02.2023 року.
Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінс-Д» (код ЄДРПОУ 43064633) судові витрати у розмірі 2041 (дві тисячі сорок одна) грн. 85 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 
Повний текст судового рішення складений 29 грудня 2023 року.

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова