справа № 357/3136/23                                        головуючий у суді І інстанції Ярмола О.Я.
провадження № 22-ц/824/5920/2024                суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
29 лютого 2024 року                                                                                       м. Київ
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки під час дорожньо-транспортної пригоди, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я в сумі 48 110 грн. 84 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 січня 2020 року близько 11 год. 40 хв. по бул. Князя Володимира у м. Біла Церква поблизу перехрестя з вул. Таращанська водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «TOYOTA RAV 4» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом по тротуару, здійснив наїзд на позивача, де вона рухалась як пішохід. Після чого, відповідач вийшов з автомобіля, та запропонував позивачу та її чоловіку ОСОБА_3 доставити позивача в медичний заклад і для цього попросив надати йому можливість виїхати на дорогу, однак, виїхавши на проїзджу частину відповідач покинув місце ДТП і зник в напрямку вул. Шевченка у м. Біла Церква. В подальшому позивач була госпіталізована. Внаслідок вказаного ДТП ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої променевої кістки зі зміщенням уламків, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості та перебувала на амбулаторному лікуванні в КНП БМР Білоцерківська міська лікарня №1 в період часу з 24 січня 2020 року по 10 серпня 2020 року, тобто майже 7 місяців. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2023 року по справі №357/4710/21 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. Цивільно-правова відповідальність водія ТЗ «TOYOTA RAV 4» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу №АО/3 960131. А тому, позивач звернулась до страхової компанії і отримала страхове відшкодування у сумі 39 672 грн. 36 коп., що включає витрати на лікування і моральну шкоду в сумі 1 889 грн. 16 коп. Позивач вважає, що вказаний розмір сплаченої моральної шкоди не компенсує в повному обсязі завдану їй шкоду, оскільки під час ДТП від больового шоку у позивача було запаморочення, внаслідок фізичного болю перенесла глибокі страждання, закритий перелом правої променевої кістки змінив звичний спосіб життя позивача, протягом семи місяців була позбавлена здатності повноцінно вести домашнє господарство, перелом променевої кістки правої руки зробив її безпорадною на тривалий час, наразі не може працювати на дачі, після довготривалого лікування, вимушена була піти на пенсію, хоча мала намір працювати і в пенсійному віці, а тому оцінила розмір завданої моральної шкоди в 50000.00 грн. Враховуючи, що страховою компанією, позивачу було відшкодовано 1 889 грн. 16 коп. моральної шкоди, то позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром моральної шкоди і страховою виплатою в розмірі 48 110 грн. 84 коп.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 38 110 грн. 84 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, матеріального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що посилання суду першої інстанції на не оскарження ухвали про закриття кримінального провадження є недоречним, так як фактично даною ухвалою не встановлено його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення. Зазначає, що в ухвалі про закриття кримінального провадження не зазначено жодного доказу на підтвердження його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення відповідач не визнає і не визнавав, так як фактичного зіткнення автомобіля з потерпілою не було. У мотивувальній частині ухвали про закриття провадження зазначено лише короткий виклад обвинувачення згідно з обвинувальним актом та посилання на подію дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19 січня 2020 року, учасниками якої був позивач та відповідач, а отже, висновки суду першої інстанції щодо вини відповідача у заподіянні моральної шкоди не можуть бути підтверджені ухвалою про закриття кримінального провадження. Окрім того, в чому полягала участь відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, також є незрозумілим.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, з повним і всебічним з`ясуванням всіх обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засідання. При цьому, апеляційна скарга є надуманою та безпідставною.     
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 19 січня 2020 року близько 11 год. 40 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем марки «TOYOTA RAV 4» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по зеленій зоні через тротуар з подальшим виїздом на бульвар Князя Володимира в м. Біла Церква, порушив вимоги п. 1.5, 2.3 (б), 10.1, 10.2, 10.9 ПДР України, тобто водій ОСОБА_1 проявив бездіяльність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, не надав перевагу в русі пішоходу, який перебував на тротуарі, під час руху заднім ходом не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка рухалась по тротуару та мала перевагу в русі.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2023 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 статті 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та закрито кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР за № 12020110030000221 від 19 січня 2020 року, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок злочину - залишено без розгляду, роз`яснено ОСОБА_2 , що закриття кримінального провадження, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду а порядку цивільного судочинства. (а.с. 7-10)
Зі змісту позовних вимог, вбачається, що внаслідок вказаної ДТП пішохід ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, у вигляді закритого перелому правої променевої кістки.
Згідно висновку експерта № 26/д  вказане ушкодження позивача заподіяне тупим предметом можливо в строк та за обставин вказаних у постанові, дане ушкодження відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості так, як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більш ніж три тижні (а.с.19-21).
Згідно виписки 01К27173 із медичної картки амбулаторного хворого, виданої КНП БМР Білоцерківська міська лікарня № 1, ОСОБА_2 перебувала на лікуванні з 24 січня 2020 року по 10 серпня 2020 року з діагнозом: закритий перелом ДЕМ правої променевої кістки зі зміщенням уламків від 19 січня 2020 року (ДТП), стан після закритої репозиції. ОСОБА_2 рекомендовано уникати перенавантажень та переохолоджень (а.с. 22).
Встановлено, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова-відповідальність власника ТЗ «TOYOTA RAV 4» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується Полісом № АО/3960131 (а.с. 11).
Позивач звернулась до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування та їй було здійснено страхове відшкодування за шкоду, що пов`язана з лікуванням потерпілого - 18 891,60 грн., відшкодування втрат внаслідок тимчасової втрати працездатності - 18 891,60 грн., розмір моральної шкоди складає 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а саме 1 889,16 грн. Загальний розмір страхового відшкодування складає 39 672,36 грн. (а.с. 23).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи із засад справедливості та пропорційності, розмір моральної шкоди становить 40 000 грн., що за мінусом відшкодування частини моральної шкоди страховиком, в кінцевому розрахунку становить 38 110,84 грн.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.
Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно зі статтею 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.
Отже, суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України).
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказувала про те, що 19 січня 2020 року близько 11 год. 40 хв. по бул. Князя Володимира у м. Біла Церква поблизу перехрестя з вул. Таращанська водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «TOYOTA RAV 4» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом по тротуару, здійснив наїзд на позивача, де вона рухалась як пішохід. 
Внаслідок вказаного ДТП ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої променевої кістки зі зміщенням уламків.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2023 року по справі №357/4710/21 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.
В ухвалі від 06 березня 2023 року про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності судом було роз`яснено, що закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду в порядку цивільного судочинства.
Згідно даної ухвали в кримінальному провадженні зазначено, що сукупність допущених водієм ОСОБА_1 порушень вимог пп.1.5, 2.3 (б),10.1, 10.2, 10.9 ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.
Зазначена ухвала Білоцерківського міськрайонного суду від 06 березня 2023 року у справі № 357/4710/21 набрала законної сили. 
У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, обставини вчинення ДТП відповідачем та його вина є встановленими в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України та не підлягають окремому доказуванню. Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги відповідача в частині не доведення його вини у вчиненні ДТП.
Згідно висновку експерта № 26/д вбачається, що ушкодження позивача заподіяне тупим предметом можливо в строк та за обставин вказаних у постанові, дане ушкодження відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості так, як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більш ніж три тижні.
Згідно виписки 01К27173 із медичної картки амбулаторного хворого, виданої КНП БМР Білоцерківська міська лікарня № 1, ОСОБА_2 перебувала на лікуванні з 24 січня 2020 року по 10 серпня 2020 року з діагнозом: закритий перелом ДЕМ правої променевої кістки зі зміщенням уламків від 19 січня 2020 року (ДТП), стан після закритої репозиції. ОСОБА_2 рекомендовано уникати перенавантажень та переохолоджень.
Враховуючи зазначене, позивачем доведено факт ДТП та факт здійснення на неї наїзду автомобілем під керуванням відповідача, а також причинно-наслідковий зв`язок із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме завданою позивачу шкодою. При цьому, відповідачем завдання такої шкоди жодним належним та обґрунтованим доказом не спростовано. 
На момент скоєння ДТП цивільно-правова-відповідальність власника ТЗ «TOYOTA RAV 4» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується Полісом № АО/3960131.
Позивач звернулась до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування та їй було здійснено страхове відшкодування за шкоду, що пов`язана з лікуванням потерпілого - 18 891,60 грн., відшкодування втрат внаслідок тимчасової втрати працездатності - 18 891,60 грн, розмір моральної шкоди складає 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а саме 1 889,16 грн. Загальний розмір страхового відшкодування складає 39 672,36 грн. 
Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
 Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу суд першої інстанції врахував, що в кримінальному провадженні було встановлено, що дії ОСОБА_1 знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною ДТП та її наслідками.  
Враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача внаслідок вчинення відповідачем дорожньої-транспортної пригоди, через що позивач була позбавлена звичного способу життя, можливості працювати, необхідність звернення до суду за відновленням порушеного права, а також ступінь вини відповідача, та із застосуванням принципів розумності і справедливості суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на відшкодування моральної шкоди в сумі 38 110,84 грн.
Висновки суду першої інстанції не спростовуються доводами апеляційної скарги. Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції по суті відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржувалося, а, відтак, апеляційним судом не переглядається.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2023 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Судді                                                                                             Фінагеєв В.О.
 
                                                                                             Кашперська Т.Ц.
 
          Яворський М.А.