20.03.24
22-ц/812/356/24
Справа №487/4219/20 Головуючий у 1-й інстанції Кузьменко В. В.
Провадження № 22ц/812/356/24 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
                                                           
П О С Т А Н О В А
 
Іменем України
20 березня 2024 року                                                         м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої-судді: Ямкової О. О.,
суддів: Самчишиної Н. В., Локтіонової О. В.,
із секретарем:  Андрієнко Л. Д., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 , від імені якої діє 
адвокатка Кухаренко Ольга Володимирівна,
на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 24 листопада 2023 року, ухваленого під головуванням судді Кузьменко В. В. в залі суду в місті Миколаєві о 9.00 годині зі складенням його повного тексту, по справі
за позовом 
ОСОБА_2 
до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві 
Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)
(далі – Заводський ВДВС), 
третя особа: ОСОБА_1 
про скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів 
та зобов`язання державного виконавця вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А: 

22 липня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до Заводського ВДВС, третя особа ОСОБА_1 , у якому просив скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, який було складено 14 січня 2020 року головним державним виконавцем Заводського ВДВС у виконавчому провадженні №60042089 в частині помилкового нарахування боргу на суму 187 158 грн 21 коп., та зобов`язати державного виконавця зробити перерахунок такої заборгованості з урахуванням того, що стягувачкою було отримано частку від суми продажу квартири, а боржником сплачені одноосібно кредитні зобов`язання за це майно.
В обґрунтування позову зазначав, що він та третя особа є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого позивач зобов`язаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_1 в розмірі частини від усіх видів заробітку на підставі судового наказу Заводського районного суду м. Миколаєва від 9 квітня 2019 року. За виданим судовим наказом відкрито виконавче провадження. 
31 січня 2020 року позивач ознайомився із виконавчим провадженням, з якого дізнався про складення 14 січня 2020 року головним державним виконавцем Заводського ВДВС розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, за яким державним виконавцем до загальної суми доходу, що отримана ОСОБА_2 , включено дохід від продажу ним квартири за ціною 727 266 грн, з якого нараховано борг з аліментів, що він повинен сплатити на користь колишньої дружини на утримання спільної дитини, в розмірі 187158грн 21 коп.. При нарахуванні цього боргу виконавцем не звернута увагу на те, що половину вартості від продажу квартири отримала третя особа, як її співвласник; по-друге, частину суми від вартості квартири, за яку її придбало колишнє подружжя у кредит, була виплачена позивачем за рахунок особистих коштів; і по-третє, сума від продажу майна не є доходом, з якого можуть бути утримані аліменти. 
Ухвалами судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 4 грудня 2020 року та 5 травня 2021 року за позовом відкрито провадження та справа призначена у підготовче засідання.
У наданому на позовну заяву поясненні третя особа ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокатка Кухаренко О. В., вважала її необґрунтованою, яка подана з метою перешкоджанню виконанню судового рішення зі стягнення аліментів та у неналежний спосіб захисту права, який стосується поділу майна подружжя, і не є компетенцією державного виконавця. Сам розрахунок заборгованості зі сплати аліментів головним державним виконавцем проведено правильно, з врахуванням усіх видів доходу платника аліментів, що відповідає висновкам, викладеним у постанові ВС в складі КЦС 31 липня 2020 року при розгляді справи №234/15413/17 та постанові ОП КЦС від 5 вересня 2019 року при розгляді справи №760/4569/18ц.
Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 15 червня 2021 року задоволено клопотання представниці третьої особи. Витребувано у Головного управління ДПС у Миколаївської області відомості про отримані доходи позивача ОСОБА_2 
9 листопада 2021 року на ухвалу суду від 15 червня 2021 року Головним управлінням ДПС у Миколаївської області надані дані про доходи позивача за період з січня по 31 березня 2019 року та повідомлено про припинення ОСОБА_2 підприємницької діяльності з 4 лютого 2021 року.
4 травня 2023 року Заводським ВДВС до суду подано клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника.
4 травня 2023 року позивачем ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокатка Мотельчук Ю. І., подана заява про зміну предмету позову, де з посиланням на висновки ОП КЦС, викладені палатою у постанові від 25 січня 2021 року при розгляді справи №758/10761/13ц, просив скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, який було складено 14 січня 2020 року головним державним виконавцем Заводського ВДВС у виконавчому провадженні №60042089, в частині нарахування 187 158 грн 21 коп., та зобов`язати державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження №60042089, зробити перерахунок такої заборгованості без врахування сум, отриманих боржником від продажу квартири АДРЕСА_1 .
24 серпня 2023 року позивачем, від імені якого діє адвокатка Мотельчук Ю. І., подана заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа з виконання судового наказу про стягнення аліментів.
Позивачем через свою представницю ОСОБА_4 подані заяви про розгляд справи за їх відсутністю.
Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 24 листопада 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено, ухвалено про скасування розрахунку заборгованості у ВП №60042089 в частині нарахування 187 158 грн 21 коп. та зобов`язано державного виконавця зробити перерахунок заборгованості по аліментам без врахування сум, отриманих ОСОБА_2 від продажу квартири.
При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що дохід боржника, який звільнено від оподаткування не належить до бази відрахувань, як дохід, який підлягає врахуванню та стягненню у виконавчому провадженні. Гроші, які отримані боржником від продажу майна є грошовим еквівалентом вартості цього майна, а тому не є видом заробітку або доходу, з якого стягуються аліментні платежі. 
Не погодившись з рішенням суду, третя особа ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокатка Кухаренко О. В., подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що спрямоване на порушення охоронюваних законом прав та інтересів малолітньої дитини, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Посилалися на те, що суд позбавив третю особу на справедливий суд, так як не надав можливості її представнику взяти участь у розгляді справи та озвучити свої заперечення проти позову.
Не звернута увага суду на те, що позов ОСОБА_2 пред`явлено до неналежного відповідача та у неналежний спосіб захисту порушеного права.
Крім того, на їх думку, дії головного державного виконавця з обрахунку заборгованості зі сплати аліментів, до якої було включено отриманий боржником дохід від продажу квартири, є правильними та такими, що відповідають висновкам, викладеним у постанові ВС в складі КЦС 31 липня 2020 року при розгляді справи №234/15413/17 та постанові ОП КЦС від 5 вересня 2019 року при розгляді справи №760/4569/18ц. 
Відзиву на апеляційну скаргу сторонами не подано.
У суді апеляційної інстанції справу розглянуто за відсутністю учасників, які належним чином повідомлені про дату її слухання, та у зв`язку із подачею представником позивача заяви про розгляд справи за її відсутністю та відсутністю позивача.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
У статті 195 СК України врегульовано порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), та вказано, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до частини 3 статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом й такі спори вирішуються за правилами цивільного судочинства.
За змістом пункту 4 розділу XVI  Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року    №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за №489/20802 № 512/5,  виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.
У статті 81 СК України вказано, що перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (далі - Перелік № 146).
У пункті 1 вказаного Переліку в редакції, чинній на час проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, зазначено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: 1) основної заробітної плати за посадовим  окладом,  тарифною ставкою, відрядними розцінками тощо; 2) усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати; 3) грошових і натуральних премій; 4) оплати за надурочну роботу, за роботу в святкові, неробочі та вихідні дні; 5) заробітної плати, що зберігається  під  час  відпустки,  а також  з  одержуваної  при звільненні компенсації за невикористану протягом  кількох  років  відпустку;6)заробітної плати, що зберігається під час  виконання державних і громадських обов`язків, та в інших випадках збереження середньої заробітної плати; 7) винагороди за загальні річні підсумки  роботи  підприємств та організацій; 8)   винагороди,   що   виплачується   штатним   літературним працівникам газет, журналів, агентств друку, радіо, телебачення із фонду літературного гонорару, а  також  нештатним  літературним працівникам, що підлягають державному соціальному страхуванню; 9) одноразової винагороди (відсоткових надбавок)  за  вислугу років; 10) допомоги по державному соціальному страхуванню, а також з допомоги по тимчасовій непрацездатності,   що   встановлені   в колективних сільськогосподарських підприємствах; 11) доплат до допомоги по державному соціальному страхуванню, виплачуваних за рахунок підприємств, установ, організацій; 12) сум, виплачуваних для відшкодування збитків у  зв`язку  з втратою працездатності внаслідок каліцтва або  іншого  пошкодження здоров`я, за винятком сум для відшкодування витрат на догляд за ними, на додаткове харчування,   санаторно-курортне   лікування (включаючи оплату проїзду) і протезування потерпілих; 13) допомоги по безробіттю; 14) одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються інвалідам І групи на догляд за ними; 14-1) державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства, призначеної відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам»; 15) стипендій, виплачуваних студентам в період навчання у вищих навчальних закладах, учням  професійних  навчально-виховних закладів та слухачам навчальних закладів підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів; 16) доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об`єднань громадян, а також доходів, що припадають  на  частку  платника  аліментів  від присадибної ділянки або підсобного господарства; 17) усіх видів заробітку, одержуваного адвокатами за роботу в юридичних консультаціях; 18) плати, отриманої за передачу в оренду земельної ділянки або земельної частки  (паю);  19) інших видів заробітку.
Відповідно до частин 3 та 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. У передбачених у частині 4 названої статті випадках, виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику.
Тобто саме на виконавця покладено обов`язок щомісячно обчислювати як розмір аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), так і заборгованість зі сплати аліментів і повідомляти про її існування та розмір сторонам виконавчого провадження, зокрема боржнику.
Судом встановлено, що за судовим наказом, виданим 9 квітня 2019 року Заводським районним судом міста Миколаєва, з позивача ОСОБА_2 на користь третьої особи ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , 2010 року народження, у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу).
Постановою головного державного виконавця Заводського ВДВС від 13 вересня 2019 року за виданим судом наказом відкрито виконавче провадження №60042089 зі стягнення аліментів (т.1 а.с.19).
14 січня 2019 року головним державним виконавцем Заводського ВДВС Янєвою (Кандзюбою) проведено розрахунок зі сплати аліментів, за яким встановлено розмір заборгованості за аліментами станом на 31 грудня 2019 року на суму 187 158 грн. 21 коп., зокрема, виходячи із доходу боржника за січень 2019 року в розмірі 728 586 грн 71 коп. визначена сума боргу з аліментів в розмірі 182 176 грн 13 коп. (т.1 а.с.23).
Одночасно, вже 15 січня 2019 року головним державним виконавцем Заводського ВДВС Кандзюбою (Янєвою) Н. М. проведено обчислення розміру нарахованих та сплачених аліментів без врахування суми в 182 176 грн 13 коп. з доходу в 728 586 грн 71 коп. та встановлена переплата боржника за аліментами станом на 31 грудня 2019 року на суму 2 752 грн 30 коп. (т.1 а.с.24).
Дохід боржника за січень 2019 року визначено головним державним виконавцем Заводського ВДВС, виходячи із суми продажу в 727 266 грн, визначеної на підставі договору купівлі- продажу, укладеного 24 січня 2019 року між боржником та іншою особою, при здійсненні відчуження належної на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.36-37).
Вважаючи обчислення заборгованості з аліментів, виходячи із загального розміру суми продажу майна, належного на праві спільної сумісної власності боржнику та стягувачці, несправедливим та посилаючись на отримання цих сум, які не є доходом боржника, платник аліментів звернувся до суду із цим позовом, після попередньої відмови йому у розгляді справи в порядку поданої ним скарги на дії головного державного виконавця Заводського ВДВС. 
Згідно із частиною 3 статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору – судом.
Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до частини 8 цієї статті питання заборгованості вирішується судом лише у разі спору про її розмір (чинний на час закінчення виконавчого провадження).
Таким чином законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Такі висновки викладені у постановах ВС від 6 червня 2018 року в справі №756/13754/14-ц і від 7 жовтня 2019 року у справі №760/22598/15ц, та постанові ВП ВС від 25 квітня 2018 року при розгляді справи №572/1762/15ц.
Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України (стаття 81 СК України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.
Тлумачення положень вищевказаного Переліку видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, та який є підзаконним нормативно-правовим актом, здійснюється з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий (розширювальне тлумачення норм права). Так, положення статті 81 СК України та частини 3 статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не лише його заробітку. 
У пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.
Зазначений правовий висновок висловлено Об`єднаною палатою КЦС у складі ВС у постанові від 5 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року у справі № 758/10761/13-ц зроблено висновок, що «загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. З урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо). Саме тому лише той дохід, який збільшує майно платника аліментів, якщо тільки він прямо не звільнений від цього Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, має враховуватись під час визначення розміру аліментів. Натомість, грошовий дохід, який є просто еквівалентом відчуженого платником аліментів майна, не повинен враховуватись під час визначення розміру аліментів».
Отже, кошти, які отримує особа від продажу належного їй майна, як грошовий еквівалент його вартості, не включається до складу доходів, з яких мають сплачуватися аліменти.
Вказані суми грошового еквівалента вартості майна, що відчужено на користь іншої особи, не визнаються доходом, а є компенсацією вартості втраченого власником майна, і тому для обчислення суми аліментів та заборгованості боржника по їх сплаті не повинні враховуватися державним виконавцем.
З урахуванням наведеного державним виконавцем при проведенні оскаржуваного розрахунку було помилково визначено об`єктом доходу 727 266 грн, що є грошовим еквівалентом відчуженого позивачем та третьою особою належного їм майна, і тому безпідставно нарахована заборгованість боржника зі сплати аліментів на суму 182 176 грн 13 коп., за відсутністю підстав, визначених статтею 195 СК України.
Тому при встановлені зазначених фактів судом правильно застосовані норми матеріального права та зроблено обґрунтований висновок про відсутність підстав для обчислення державним виконавцем боргу станом на 31 грудня 2019 року, наслідком чого є необхідність здійснення виконавцем перерахування з виключенням боргу за помилково встановленою ним сумою доходів та відповідно сплачених на їх погашення аліментів. 
В той же час, оскаржуючи постановлене судом рішення, представниця третьої особи посилалася на грубі порушення процесуального права, що допущені судом в частині неможливості її участі при розгляді справи із дачею особистих пояснень, та вирішення судом спору до неналежного відповідача.
Дійсно, позивач ОСОБА_2 для захисту своїх прав та за схожими обставинами звертався попередньо до суду 5 лютого 2020 року зі скаргою на дії державного виконавця, за наслідками розгляду якої 25 травня 2020 року постановою Миколаївського апеляційного суду у задоволенні його вимог відмовлено з процесуальних підстав, з огляду на необхідність розгляду питання, яке порушив заявник у скарзі шляхом пред`явлення позову зі спору, що виник між платником аліментів та їх стягувачкою з приводу обчисленої державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів.
Тому 22 липня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду вже з позовом до Заводського ВДВС, третя особа ОСОБА_1 , та з аналогічними вимогами, які порушив у раніше поданій ним скарзі 5 лютого 2020 року. При тому їх не пред`явив в якості оспорювання заборгованості до стягувачки ОСОБА_1 , як відповідачки.
Разом з тим, 4 травня 2023 року позивач ОСОБА_2 , діючи через свою представницю, подав заяву про зміну підстав позову, в яких сформулював вимоги виключно до Заводського ВДВС в світлі висновків ОП КЦС, викладених нею у постанові від 25 січня 2021 року при розгляді справи №758/10761/13ц, та які підлягають розгляду у провадженні в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.
За таких обставин у колегії суддів немає підстав вважати, що вимоги позивача пред`явлено до неналежного відповідача.
Щодо позовного провадження, в якому вирішено спір замість вирішення скарги в порядку розділу VII ЦПК України, то колегія суддів враховує: безпрецедентну тривалість розгляду справи; викладення Верховним Судом правових висновків із застосування норм права, які є підставою для застосування у відповідності до статті 263 ЦПК України після подачі цього позову; а також принцип процесуальної економії, тобто забезпечення відсутності необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту, а саме з метою правової визначеності у даному спорі без необхідності повторного звернення до суду знову зі скаргою, з якою позивач вже звертався, але з трохи відмінними вимогами, ніж визначені у заяві про зміну підстав позову. 
З огляду на тривалість розгляду спору, участь третьої особи через свою представницю, яка є фахівцем у галузі права та неодноразово не лише надавала клопотання, які вирішувалися судом, пояснення, які містяться у матеріалах справи, а ще і брала участь в деяких судових засіданнях, вважати її особою, що необізнана про наявність спору та належним чином не повідомлялася про дати та час слухання справи, наслідком чого є обов`язкове скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає. 
Відсутність можливості особистої участі представниці третьої особи у судовому засіданні, в якому судом постановлене судове рішення, не є тим процесуальним порушенням, яке є підставою для скасування рішення.
За наведеного судове рішення, яке ухвалене у відповідності до правильно встановлених судом обставин справи та з дотриманням норм матеріального права є таким, що не підлягає зміні чи скасуванню згідно до положень статті 375 ЦПК України. Тому подана апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін. 
З підстав, передбачених статтею 141 ЦПК України, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 367, 368, 369, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокатка Кухаренко Ольга Володимирівна, – залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 24 листопада 2023 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча                                                         О. О. Ямкова
Судді                                                         Н. В. Самчишина
                                                               О. В. Локтіонова