П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/9621/23	

Перша інстанція: суддя Малих О.В.,
повний текст судового рішення
складено 31.10.2023, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                          Танасогло Т.М.,
суддів:                                                   Димерлія О.О., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
У серпні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ), в якому просила суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо застосування при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком показника середньої заробітної плати в України, з якої сплачено страхові внески, обчисленого як середній показник за 2014 – 2016 роки;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії 23.05.2023 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 23.05.2023 року перерахунок та виплату з урахуванням раніше здійснених виплат, призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленого як середній показник за 2020, 2021, 2022 роки;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області виплатити ОСОБА_1   грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії – 23.05.2023 року, відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначила, що з серпня 2010 року їй призначено пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ. По досягненню 60 років, 23.05.20023р. маючи страховий стаж 42 роки 05 місяців 15 днів та вважаючи наявним право на пенсію за віком відповідно до п.1 ч.1 ст.9, ч.1 ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ОСОБА_1 звернулась до відповідача із відповідною заявою про призначення пенсії за віком. З 23.05.2023р. їй призначено пенсію у розмірі лише 4714,76 грн., з яких 4463,60 грн. основний розмір пенсії та 251,16 грн. доплата за понад нормований стаж 12 років. З відповіді відповідача на своє звернення при цьому позивачка дізналась, що її було переведено на пенсію за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", розмір пенсії розрахований був із застосуванням застосовано показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався при розрахунку пенсії за віком за 2014-2016р.р. із врахуванням заробітної плати з 01.07.2000 по березень 2023р. Однак, на думку позивачки, відповідачем мав бути застосований показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався при розрахунку пенсії за віком, а саме: за 2020-2022 роки, оскільки пенсію за віком вона не отримувала раніше, та за такою пенсією звернулась вперше, відтак відповідач мав обов`язок саме призначити з 23.05.2023р. ОСОБА_1 відповідну пенсію, а не здійснювати переведення на інший вид пенсії. Такі дії відповідача позивачка вважає протиправними, що й зумовило звернення до суду з цим позовом. Також, позивачка вважала наявним згідно п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» цього закону при призначенні пенсії за віком – право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення.
Відповідач проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову мотивуючи тим, що у спірному випадку мало місце не призначення пенсії позивачці, а переведення з одного виду пенсії на інший. Тому, підстав для застосування показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленого як середній показник за 2020, 2021, 2022 роки відповідач не має. Також, відповідач вказував, що позивачці вже було призначено пенсію за вислугу років, тому вона не має права на отримання грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень закону №1058.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо застосування при призначенні ОСОБА_1   пенсії за віком показника середньої заробітної плати в України, з якої сплачено страхові внески, обчисленого як середній показник за 2014 – 2016 роки.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії – 23.05.2023 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 23.05.2023 року перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленого як середній показник за 2020, 2021, 2022 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії – 23.05.2023 року, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1073,60 грн.
На зазначене судове рішення, відповідачем – ГУ ПФУ в Миколаївській області подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказав, що Головне управління не може погодитись із висновком суду першої інстанції в частині покладення на відповідача зобов`язання щодо виплати позивачці грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню згідно п. 7-1 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з тих підстав, що 17.08.2010р. позивачці було призначено пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». За заявою ОСОБА_1 23.05.2023р. її переведено на пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В свою чергу п. 7-1 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає виплату при призначенні пенсії за віком грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі 10 місячних пенсій саном на день її призначення лише особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е"- "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію. Тобто, отримання вказаної грошової допомоги є заохочувальним заходом щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію. Однак, суд першої інстанції не врахував указаних приписів та того факту, що Позивачу вже призначалась пенсія за вислугу років, нарахування та виплата якої було припинено з 21.08.2010. через працевлаштування за спеціальністю. Зокрема, за серпень 2010 року ОСОБА_1 була виплачена пенсія у розмірі 134,59 грн. Отже, за доводами скаржника, у зв`язку із тим, що пенсія за вислугу років позивачці вже призначалась та виплачувалась, відсутні підстави для виплати грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058. За вказаного, на думку апелянта наявні підстави для скасування рішення суду, про що й просить відповідач у справі у своїй апеляційній скарзі.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Позивач у період з 15.08.1984 року по 05.09.1985 року працювала вчителем української мови та літератури у Березнегуватській вечірній середній школі; у період з 05.09.1985 року по 16.08.2010 року – вихователем групи подовженого дня, вчителем географії у Березнегуватській середній загальноосвітній школі 1-3 ст., звільнена у в зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років; з 21.08.2010 року по цей час – вчитель географії Березнегуватській середній загальноосвітній школі 1-3 ст., яка на даний час має назву «Березнегуватський ліцей Березнегуватської селищної ради Миколаївської області».
За наявності спеціального стажу більше 25 років позивачка звільнилася 16.08.2010 року і відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788 звернулася до органу пенсійного фонду за призначенням мені пенсії за вислугою років. Але 21.08.2010 року знову була прийнята на роботу до Березнегуватської ЗОШ І – ІІІ ступенів вчителем географії, тому пенсію не отримувала.
За досягнення 60 років, 23.05.2023 року, маючи страховий стаж 42 роки 05 місяців 15 днів, позивачка отримала право на пенсію за віком відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 26 Закону № 1058, та відповідно із п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону, при призначенні пенсії за віком, має право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення.
23.05.2023 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення   пенсії за віком.
З 23.05.2023 року відповідачем призначено пенсію у розмірі лише 4714,76 грн., з яких 4 463,60 грн. – основний розмір пенсії та 251,16 грн. – доплата за понаднормовий стаж 12 років.
На звернення позивача щодо порядку нарахування пенсії та виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій отримала в електронному варіанті лист відповідача, датований 05.07.2023 року, з якого дізналася, що відповідно до Закону № 1058 переведено з пенсії за вислугою років на пенсію за віком, розмір пенсії розрахований із застосуванням середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014 – 2016 роки, з врахуванням заробітної плати з 01.07.2000 року по березень 2023 року за даними персоніфікованого обліку; коефіцієнт страхового стажу складає 0,42417, індивідуальний коефіцієнт зарплати – 1,42108; та про відмову у виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі 10 місячних пенсій.
Вважаючи відмову відповідача неправомірною, позивачка звернулась до суду за захистом свого порушеного права.
Задовольняючи позовні вимоги, врахувавши правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.11.2016 у справі №133/476/15-а, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років за законом №1788, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058, має місце саме призначення пенсії, а не переведення згідно з ч.3 ст. 45 Закону №1058. Відтак, відповідачем протиправно було застосовано при призначенні 23.05.2023р. ОСОБА_1 пенсії за віком показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленого як середній показник за 2014-2016рр.
Окрім того, суд першої інстанції також вважав наявними підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачці при призначенні пенсії за віком 23.05.2023р. грошової допомоги згідно п. 7-1 Прикінцевих положень закону №1058 зауваживши при цьому, що позивачка працювала у школі вчителем, до цього часу не отримувала будь-яку пенсію, що відповідає встановленим чинним законодавством критеріям для отримання указаної вище грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення. 
Апеляційний суд частково погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як встановлено ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
01.01.2004 набув чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), який врегулював принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
В силу вимог ч.1 ст.9 Закону № 1058-ІV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1 статті 26 Закону № 1058-ІV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України № 1058-ІV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П= Зп х Кс, де: П - розмір пенсії; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи.
Статтею 40 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, у відповідності до ч.2 якої визначено, що Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де:
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;
Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. 
Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. 
Отже, указана вище норма передбачає зарахування середньої заробітної плати (доходу) в Україні з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Пенсійним фондом України як вірно звернув увагу суд першої інстанції, встановлено усереднений показник заробітної плати для обчислення пенсій за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2020 – 2022 роки , який складає 12236,71 грн. (10340,35 грн. + 12993,56 грн. +   13376,21 грн. = 36710Д2 грн. : 3).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України № 1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Водночас, ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Колегія суддів зауважує, що буквальний зміст наведених норм свідчить про те, що правила, які регулюють переведення з одного виду пенсії на інший поширюються виключно на ті три види пенсій, які призначаються за правилами Закону № 1058-IV, тобто пенсії за віком, пенсії по інвалідності та пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Отже, ч.3 ст.45 Закону № 1058-ІV, регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Відтак, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
У тому ж випадку, коли особа одержує пенсію, призначену за нормами іншого Закону, то призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV, проведене після настання віку, що дає їй на це право, не може розглядатися як переведення з одного виду пенсії на інший, позаяк мова не йде про різні види виплат в одній солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Отже, у випадку призначення особі пенсії за Законом, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому, при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до цього Закону № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV.
Відповідно до вірно встановлених судом першої інстанції обставин цієї справи, позивачці – ОСОБА_1 , раніше ( а саме у 2010 році) було призначено пенсію відповідно до Закону №1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-ІV позивачка звернулася вперше 23.05.2023р.
Відтак, з 23.05.2023р. призначення відповідачем пенсії за віком позивачці відповідно до Закону № 1058-IV, відбулося вперше.
За таких обставин, фактично йдеться про призначення позивачу іншого виду пенсії, а саме пенсії за віком, обрахованої відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" замість раніше призначеної відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення».
В свою чергу, показник середньої заробітної плати в Україні для обчислення пенсії визначається на день призначення пенсії вперше або у випадку переведення з одного виду пенсії на інший, що фактично є призначенням такого виду пенсії вперше, що і мало місце у спірних правовідносинах.
Отже, при призначенні позивачці з 16.03.2023р. пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV підлягає застосуванню середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022 роки (три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії).
Суд першої інстанції вірно врахував висловлену Верховним Судом України у постанові від 29.11.2016 року у справі №133/476/15- а (№21-6331) правову позицію стосовно того, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії; а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно ч. 3 ст. 45 Закону № 1058.
Вказана правова позиція підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 року у справі № 876/5312/17.
З викладеного слідує, що відповідач в спірному випадку мав призначити позивачу пенсію, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в України, з якої сплачено страхові внески за 2020, 2021 та 2022 роки, про що вірно висновку дійшов у своєму рішенні суд першої інстанції.
Наведений правовий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2016 року у справі №133/476/15-а (№21-6331а15), яка підтримана Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №577/2576/17.
Водночас, щодо права позивачки на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону №1058-IV, колегія суддів оцінюючи обґрунтованість висновку суду першої інстанції у цій частині позовних вимог та оцінюючи доводи апеляційної скарги виходить з такого.
Відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з: 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах; 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Тобто, умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Слід зазначити і про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.
Виходячи з викладеного, застосовуючи правовий висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 02.03.2020р. у справі №175/4084/16-а(2-а/175/86/16) зауважує, що отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем, як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.
Разом з цим, як встановлено з матеріалів справи про що вже зазначалось вище, за заявою позивачки їй у серпні 2010 року вже призначалася пенсія за вислугу років, виплата якої була припинена з 21.08.2010р. у зв`язку із працевлаштуванням за спеціальністю.
Тобто до призначення позивачці пенсії за віком за Законом №1058, ОСОБА_1 раніше вже отримувала пенсію за вислугу років за законом №1788 (фактично було виплачено за серпень 2010р. пенсію у розмірі 134,59 грн.), що позбавляє її права на отримання грошової допомоги на підставі пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону №1058-IV.
Указана правова позиція апеляційного суду узгоджується з правовими позицічми щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, наведеними у постановах Верховного Суду від 02.03.2020р. у справі №175/4084/16-а, від 22.02.2018 у справі №310/3774/17, від 27.11.2018 у справі № 328/1619/17(2-а/328/80/17) та від 11.07.2019 у справі №350/294/16-а.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що суд першої інстанції, задовольнивши позов у наведеній частині дійшов помилкового висновку та допустив неправильне застосування норм матеріального права, що полягає у неправильному тлумаченні та застосуванні норм матеріального права.
Приписами ч.1 ст. 317 КАС України визначено підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення - неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає наявними підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог стосовно бездіяльності відповідача у виплаті грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень закону №1058 із зобов`язанням відповідача виплатити таку, та прийняття у скасованій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні указаних позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315, 317, 321-322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року у справі №400/9621/23 – скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії – 23.05.2023 року та зобов`язання пенсійного органу виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії – 23.05.2023 року, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ухвалити у скасованій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні указаної частини позовних вимог.
У іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 у справі №400/9621/23 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач 		Т.М. Танасогло	
Судді	  	О.О. Димерлій    А.В. Крусян