П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
02 лютого 2024 року                                                                                     м. Київ
 
Справа № 753/3101/23
Апеляційне провадження №22-ц/824/5388/2024
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                   судді-доповідача       Соколової В.В.
                                      суддів:                       Мережко М.В., Поліщук Н.В.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Шаповалової К.В., 15 червня 2023 року в м. Києві, повний текст рішення складений 06 липня 2023 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк»  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
 
В С Т А Н О В И В
 
У лютому 2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в розмірі 131233,89 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 березня 2020 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено Комплексний договір (кредиту та застави) №3/3880145, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 416015,17 грн строком з 03 березня 2020 року до 02 березня 2025 року, а відповідач зобов`язався повернути одержаний кредит згідно з графіком погашення кредиту. Кредит надавався відповідачу на купівлю транспортного засобу для особистого користування, на сплату страхової премії за договором добровільного страхування від нещасних випадків, укладеним між страховою компанією ТДВ «СК «АРКС ЛАЙФ», позичальником та банком. Незважаючи на повне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, відповідачем було порушено умови кредитного договору, зокрема не повертався кредит у строки/терміни, передбачені графіком, не сплачувалися проценти/прострочені проценти за користування кредитом у строки/терміни, передбачені кредитним договором. У зв`язку з зазначеним та з метою досудового врегулювання спору позивач надіслав на адресу відповідача лист-вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. Однак, відповідачем вказану заборгованість погашено не було.
За вказаних обставин, внаслідок невиконання умов кредитного договору у відповідача перед позивачем станом на 30 січня 2023 року наявна заборгованості за договором у загальному розмірі 131233,89 грн, з яких: 18079,32 грн - строкова заборгованість за кредитом; 97071,83 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 1208,22 грн - нараховані відсотки; 14874,52 грн - прострочені відсотки.
 
Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року позов Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 3/3880145 від 03 березня 2020 року у сумі 125940,83 грн. та судовий збір у розмірі 2575,75 грн. В іншій частині вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим вимоги банку про стягнення з відповідача на його користь суми боргу за кредитом у розмірі 115151,15 грн та заборгованості по процентам 10789,68 грн є правомірними. Водночас, оскільки 25 жовтня 2022 року позивач надіслав до відповідача вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, в якій зокрема визначив, що на дату вимоги заборгованість за поточними та простроченими відсотками становить 10789,68 грн, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що є неправомірним нарахування відсотків після такої вимоги у розмірі 5293,06 грн.
 
Не погодилось із зазначеним рішенням суду в частині відмови у стягненні відсотків АТ «Креді Агріколь Банк», представником Банку подано апеляційну скаргу, в якій він посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що після пред`явлення вимоги до відповідача про дострокове повернення кредитних коштів банк не мав право нараховувати проценти, адже у відповідності до вимог п. 1.2 кредитного договору сторони визначили, що за користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду щомісячно у розмірі 13,99 процентів річних (фіксована ставка), починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором.
Тобто, на переконання сторони позивача, судом першої інстанції не враховано, що укладеним між сторонами договором встановлено право банку нараховувати відсотки за користування кредитними коштами до повного погашення заборгованості за кредитним договором не залежно від строку кредитування.
 
У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 03 березня 2020 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено комплексний договір (кредиту та застави) № 3/3880145, відповідно до п. 1.2 якого кредит надається на наступних умовах: сума та цільове призначення кредиту - 416015,17 грн з яких: 407898,00 грн - на купівлю транспортного засобу для особистого користування, 8117,17 грн - на сплату страхової премії за договором премії добровільного страхування від нещасних випадків, укладеним між страховою компанією ТДВ «СК «АРКС Лайф», позичальником та банком; строк кредиту - 02 березня 2025 року, включно; процентна ставка - 13,99% річних (фіксована процентна ставка). 
Відповідно до пункту 1.4 договору позичальник повертає кредит та проценти банку згідно графіка платежів на єдиний рахунок.
Пунктом 1.5 договору передбачено, що у якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших платежів, в день укладення договору укладаються: цей договір, відповідно до якого в заставу передається транспортний засіб, що купується за кредитні кошти, у відповідності до розділу 2 договору.
Пунктом 2.1 розділу 2 договору передбачено, що заставою за цим договором забезпечуються вимоги банку, що виступає в якості кредитодавця і заставодержателя, які випливають з положень розділу 1 договору.
Згідно з п. 2.4 предметом застави є транспортний засіб «Toyota Corolla» 2020 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Пунктом 3.5 договору передбачено, що підписання договору позичальник підтверджує, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену Законом України «Про споживче кредитування», з тарифами банку ознайомлений і згодний, умови договору йому зрозумілі, примірник договору отримав, з правилами, які розміщені на офіційному сайті банку, ознайомлений, приймає їх умови та погоджується їх виконувати (а.с. 22, 23).
Відповідно до платіжної інструкції від 03 березня 2020 року банк перерахував на поточний рахунок відповідача кошти в сумі 407898 грн, як надання кредиту за договором від 03 березня 2020 року (а.с. 11).
Згідно з платіжною інструкцією від 03 березня 2020 року сплачено страховий внесок (рахунок строкової заборгованості) в розмірі 8117,17 грн (а.с.12).
Відповідно до платіжної інструкції від 03 березня 2020 року відповідач сплатила 407898,00 грн за автомобіль «Toyota Corolla» (а.с. 13).
25 жовтня 2022 року позивачем було сформовано та надіслано на адресу відповідача повідомлення-вимогу, в якій зазначено, що станом на 25 жовтня 2022 року прострочена заборгованість позичальника за кредитним договором та штрафні санкції становлять: прострочений кредит - 69320,42 грн; прострочені проценти - 10789,68 грн; прострочена комісія - 0 грн, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 0 грн. У зв`язку з зазначеним, керуючись ч. 2 ст. 1050 ЦК України, умовами кредитного договору та договору застави Банк вимагав протягом 30 днів з дати отримання цього повідомлення - вимоги, погасити достроково у повному обсязі зобов`язання за кредитним договором та штрафні санкції, а саме: 115151,15 грн - непогашена сума кредиту; 10789,68 грн - проценти за користування кредитом; 0 грн - комісія; 0 грн - пеня за несвоєчасне погашення суми кредиту та процентів (а.с. 8).
Вказана вимога не була отримана відповідачем та повернулась на адресу Банку з відміткою поштового відділення «за закінчення строку зберігання» (а.с. 9,10).
Згідно з наданим Банком розрахунком та випискою по рахунку заборгованість відповідача за договором № 3/3880145 від 03 березня 2020 року станом на 30 січня 2023 року становить 131233,89 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 18079,32 грн; прострочена сума заборгованості за кредитом - 97071,83 грн, нараховані відсотки - 1208,22 грн, прострочені відсотки - 14874,52 грн (а.с. 14-21).
Доказів, які б вказували на своєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, матеріали справи не містять.
 
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги позивача зводяться саме до незгоди з висновками суду в частині відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення процентів за договором після здійснення ним вимоги про дострокове повернення суми наданого кредиту, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду саме в цій частині, адже згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції. В іншій частині рішення суду першої інстанції не становить предмет розгляду апеляційного суду.
 
У відповідності до положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України) .
Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12.
 
З наведених обставин справи вбачається, що 25 жовтня 2022 року позивач надіслав до відповідача лист, в якому висунув вимогу про дострокове погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором та визначив, зокрема, що на дату вимоги заборгованість за поточними та простроченими відсотками становить 10789,68 грн. Враховуючи, що проценти за користування кредитом нараховуються лише в межах строку кредитування, так вони визначені умовами договору, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що нарахування відсотків після направлення такої вимоги і закінчення визначеного в ній строку для дострокового виконання боргового зобов`язання є неправомірним.
Доводи апеляційної скарги про те, що проценти за користування кредитом нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння позивачем правової природи процентів, обумовлених договором, так як умови договору є чинними в межах строку його дії, а реалізувавши своє право на дострокове повернення всієї суми кредиту та здійснивши відповідну вимогу позивачем був змінений строк виконання зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове повернення кредиту), є лише проценти передбачені положеннями ст. 625 ЦПК України, які є мірою цивільно-правової відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок суду зроблений з урахуванням правової позиції викладеної, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16. 
 
З огляду на вищевикладене, а також те, що при апеляційному розгляді справи неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
 
У  зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375,  381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» - залишити без задоволення.
Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2023 року  - залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач                                                                   В.В. Соколова                     
Судді                                                                                        М.В. Мережко
 
                                                                                                 Н.В. Поліщук