ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
25 січня 2024 року
м. Харків
справа № 638/5601/22
провадження № 22-ц/818/301/24
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» на додаткове рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 14 вересня 2023 року, у складі судді Шишкіна О.В.,-
в с т а н о в и в:
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів. 
Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 червня 2023року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості за несвоєчасне виконання рішення суду задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму трьох процентів річних та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання судового рішення у розмірі 34626,98 гривень. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 14 вересня 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Романченка Олексія Михайловича про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 гривень.
Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні заяви.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що додаткове рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи. Зазначає, що до закінчення судових дебатів сторона позивача не робила заяву про розподіл судових витрат на правничу допомогу, що підтверджується текстом судового рішення. Крім того вказує, що заява подана з порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягає залишенню без розгляду. Посилається на те, що копію відповідної заяви та додатків до неї сторона відповідача не отримувала, що порушило вимоги законодавства щодо змагальності сторін у справі. Також вказують, що судом першої інстанції не враховано практику Верховного Суду щодо стягнення коштів на правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам у справі.
У відзиві на апеляційну скаргу представник  ОСОБА_1 адвокат Романченко Олексій Михайлович просить апеляційну скаргу Банку залишити без задоволення, а додаткове рішення без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України – в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Задовольняючи вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих адвокатом Романченко О.М. послуг, а також подані документи відображені у цих доказах щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг), її складності, повністю відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, суд першої інстанції вважав, що розмір судових витрат позивача ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у даній справі на загальну суму 15000,00 гривень є справедливим, співмірним та обґрунтованим.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Додаткове рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи відповідає не в повній мірі. 
Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, представник позивача в позовній заяві зазначив орієнтовний розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 10 000,00 грн, яка складається із витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката.
20.06.2023 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення. Просив стягнути витрати на правову допомогу в сумі 15 000,00грн.
На обґрунтування своєї заяви про стягнення витрат на правничу допомогу представником позивача долучено: ордер, копія Договору № 30/10-2022; копія Додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги № 30/10-2022 від 04.10.2022 року, копія Акта виконаних робіт №1 до Договору № 30/10-2022 від 04.10.2022 року від 19.06.2023 року (а.с. 54-58).
В заяві про стягнення судових витрат представник позивача зазначив, що оскільки орієнтовний розрахунок щодо витрат на правову допомогу зазначений у позовній заяві та той факт, що про ухвалення рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 червня 2023 року йому стало відомо лише 19.06.2023 року. Вважав, що строк для подання доказів на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу, не є пропущеним. Також зазначив, що питання про розподіл судових витрат судом не вирішено (а.с. 50).
Задовольняючи заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення 14 вересня 2023 року, суд першої інстанції виходив із того, що наявні правові підстави для ухвалення додаткового рішення та покладення на відповідача витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу (а.с. 64-65).
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
За приписами пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (ч. 1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
При цьому, за приписами ч. 1, ч. 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, відшкодування судових витрат здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15, зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова ухвалено 13.06.2023 року. З тексту судового рішення убачається про проведення судом розподілу судових витрат по сплаті судового збору.
Розгляд справи проводився судом в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 45).
В той же час, саме на позивача покладено обов`язок довести належними доказами понесені ним судові витрати. Такі докази повинні бути надані суду у порядку та строки, визначені процесуальним законом. 
Строк на звернення із заявою про стягнення додаткових витрат на правничу допомогу сплив 19.06.2023 року (понеділок).
Заяву про ухвалення додаткового рішення разом із доказами про понесення витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції 20 червня 2023 року. Тобто, зі спливом строків, передбачених положенням статті 141 ЦПК України.
В заяві про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, представником позивача не заявлено клопотання про поновлення строку на звернення до суду із даною заявою.
Колегія суддів зауважує, що законодавець не пов`язує подання доказів понесення витрат на правничу допомогу із моментом отримання рішення, а подання таких доказів не пов`язується з датою ухвалення рішення, що й зазначено в частині 8 статті 141 ЦПК України, яка за своїм змістом є імперативною нормою і не допускає іншого тлумачення.
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду, ухвалюючи додаткову постанову від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, залишила без розгляду заяву відповідача про стягнення понесених нею витрат на професійну правничу допомогу з огляду на пропуск нею строку для подання доказів понесених витрат. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у своєму клопотанні відповідачка не просила поновити пропущений процесуальний строк та не вказала про поважність причин його пропуску, що є підставою для застосування частини восьмої статті 141 ЦПК України.
Враховуючи що представником позивача заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу подана до суду в порушення порядку та строків подання відповідних доказів, колегія суддів приходить до висновку, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу були надані представником позивача до суду першої інстанції поза межами строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України. Тому така заява підлягає залишенню без розгляду.
За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що в силу ст. 376 ЦПК України додаткове рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення суду.
Керуючись ст 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»– задовольнити частково.
Додаткове рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 14 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву представника позивача  ОСОБА_1 адвоката Романченка Олексія Михайловичапро ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий:                                                                О.В. Маміна
Судді:                                                                        Н.П. Пилипчук
                                                                               О.Ю. Тичкова