Номер провадження: 33/813/162/24
Номер справи місцевого суду: 522/16039/23 
Головуючий у першій інстанції Коваленко В. М. 
Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2024 року                                                                         м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду – Артеменко І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Подуст Т.П.,
особи, яка притягується до відповідальності, - ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 02 листопада 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст судового рішення
Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 02.11.2023 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн. 
ОСОБА_1 визнано винним у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.01.2001 №1306 (далі-ПДР), які полягали в тому, що він 03.08.2023 о 23.05 год. за адресою: м.Одеса, вул.Каманіна, 23-в, керував транспортним засобом MERSEDES BENZ Е300, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: порушення мови, координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота, від огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати постанову Приморського районного суду м.Одеси від 02.11.2023, закрити провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Скарга обґрунтована тим, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема, апелянт зазначив, що: 
- під час зупинки співробітником поліції транспортного засобу, він ( ОСОБА_1 ) перебував у транспортному засобі в якості пасажира;
-зупинка транспортного засобу здійснена безпідставно;
- він ( ОСОБА_1 ) не був відсторонений від керування транспортним засобом (відсутній акт тимчасового затримання транспортного засобу);
- матеріали адмінсправи складені з явними порушеннями та не відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема у протоколі зазначено, що водій керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а не в стані алкогольного сп`яніння;
- суд, встановлюючи особу, яка керувала транспортним засобом, керувався лише кольором футболки водія з відеозапису. При цьому, обличчя водія на відеозаписі камер спостереження, а також на камерах поліцейських, не зафіксоване. Особи, що перебували у транспортному засобі разом з ним ( ОСОБА_1 ) судом допитані не були, хоча відповідна заява була подана суду, але залишена без розгляду;
- відсутні докази переслідування та пересаджування водія на пасажирське сидіння;
- протокол про адміністративне правопорушення в порушенні вимог п.7 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС від 06.11.2015 №1376, містить виправлення, а саме у даті народження особи, що притягується до відповідальності.
У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції, заслухавши особу, що притягається до відповідальності, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.
За положеннями ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).
В підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючою ознакою відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, співробітники поліції долучили такі докази:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 506620 від 04.08.2023, яким зафіксовано, що ОСОБА_1 03.08.2023 о 23 год. 05 хв. за адресою: м.Одеса, вул.Каманіна, 23-в, керував транспортним засобом MERSEDES BENZ Е300, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: порушення мови, координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота, від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР. В протоколі зазначено, що особа, яка притягується до відповідальності, відмовився від надання пояснень по суті порушення, від підпису протоколу та отримання його копії (а.с.1);
- направлення на огляд водія транспортного засобу до КНП «ООМЦПЗ» ООР від 04.08.2023, в якому зазначено про відмову водія від проходження огляду (а.с.3); 
- відеозаписи нагрудних камер поліцейських №№ 47472,471472,473680,473745,474588, якими зафіксовано зупинення поліцейськими, які начебто бачили як водій з пасажиром обмінялися місцями, транспортного засобу MERSEDES BENZ Е300, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; перебування ОСОБА_1 на пасажирському сидінні під час спілкування з поліцейськими, на питання поліцейського: «Чого пересіли?» водій відповів: «Товарищу плохо стало»; особу пасажира ОСОБА_1 встановлено через пред`явлення документа у мобільному додатку «Дія», ОСОБА_1 заперечував факт керування транспортним засобом та просив продемонструвати йому докази цього; пропозиція поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медустанові, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду з обґрунтуванням, що він не є водієм, складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 (а.с.4);
- відеозаписи з виїзду з майданчику для паркування, яким зафіксовано рухаючий транспортний засіб MERSEDES BENZ Е300, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого перебуває особа чоловічої статі, одягнута у футболку світлого кольору, а на передньому пасажирському сидінні знаходиться особа чоловічої статі в одязі темного кольору (папка «03.08.23 Аркадія парковка виїзд», файл «1.avi» – з 20:05хв по 21:22 хв.);
- довідка УПП від 104.08.2023 щодо не притягнення ОСОБА_1 протягом року до відповідальності за ст.130 КУпАП та отримання посвідчення водія 01.06.2012 (а.с.2).
Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції, враховуючі наведені докази, зазначив, що відеозаписи із нагрудних камер та камер зовнішнього спостереження на паркувальному майданчику дають можливість переконливо ідентифікувати водія транспортного засобу MERSEDES BENZ Е300, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , як ОСОБА_1 . Останній мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови та координації рухів, та в порушення вимог п.2.5 ПДР відмовився без поважних причини на законну вимогу працівників патрульної поліції пройти медичний огляд на стан сп`яніння. Крім того, водій ОСОБА_1 з метою уникнення відповідальності, не зупинив керований ним транспортний засіб відразу на вимогу працівників поліції, та зайняв місце пасажира.
Суд апеляційної інстанції з вказаними висновками суду першої інстанції не може погодитись, зогляду на таке.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч.1 ст.9 КУпАП України.
Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відтак, вказана норма регулює правовідносини щодо керування транспортним засобом у стані сп`яніння та визначає спеціальний суб`єкт – водій транспортного засобу.
За положеннями п.1.10 ПДР:
- водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керування транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі;
- пасажир - особа, яка користується транспортним засобом і знаходиться в ньому, але не причетна до керування ним.
Визначення терміну «керування транспортним засобом» наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні», за яким керування транспортним засобом- виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Крім того, в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 404/4467/16-а зазначено, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості і транспортного засобу.
Проведення огляду водія на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735(далі - Інструкція) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 №1103 (далі - Порядок).
За положеннями п.2.5 ПДР саме водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За п.2 розділу І Інструкції встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають саме водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Пункт 6 розділу І Інструкції встановлює, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться зокрема поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП (пункт 7).
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали судової справи, належним чином не дослідив відеозаписи з нагрудних камер поліцейських та камер відеоспостереження з виїзду з парковки, незважаючи на заперечення ОСОБА_1 факту керування транспортним засобом, в результаті чого дійшов хибного висновку про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.
До такого висновку апеляційний суд дійшов з огляду на таке.
Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху лише водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а не будь-які інші особи, що перебувають на пасажирському сидінні на момент зупинки їх поліцейськими, навіть якщо такі особи є власниками цього автомобіля чи мають право керування цим автомобілем.
Знаходження в транспортному засобі на пасажирському сидінні особи з ознаками алкогольного сп`яніння, не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
Однією з головних умов для огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатніх підстав вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, а й та обставина, що саме ця особа у такому стані керувала транспортним засобом.
Тобто, факт вживання особою алкоголю до проведення огляду або відмови особи у проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння повинен бути в нерозривному зв`язку з керуванням цією особою транспортним засобом.
Між тим, матеріали даної справи не містять належних та достовірних доказів того, що поліцейські зупинили ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом або перебування за кермом автомобіля в стані алкогольного сп`яніння чи з явними ознаками такого.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.
Однак, відеозапис події правопорушення та фіксації процесу складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення, а також відеозапис з камер спостереження виїзду з парковки, які оглянуті в судовому засіданні апеляційного суду, свідчать про протилежне.
Зокрема, з оглянутого в судовому засіданні відеозапису з бодікамер поліцейських вбачається зупинення поліцейським транспортного засобу MERSEDES BENZ Е300, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який надав працівникам поліції посвідчення водія. При цьому, ОСОБА_1 , особу якого згодом встановлено за додатком «Дія», в момент зупинки транспортного засобу перебував у транспортному засобі в якості пасажира на передньому пасажирському сидінні. Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 заперечував та пояснив, що він є пасажиром, а щодо зупинки авто перед тим, як поліцейські їх зупинили, повідомив, що йому було зле та він виходив на пару хвилин подихати. 
Крім того, відеозапис з бодікамери поліцейського 471472, підтверджує, що під час розмови поліцейських, поліцейський, що згодом зупинив вказаний транспортний засіб, підтвердив, що він не бачив, щоб водій автомобіля виходив з авто та пересів на пасажирське сидіння, бачив лише, що біля машини стоїть людина, а потім фари засвітили та авто поїхало, після чого вони зупини його. Поліцейський вказав, що він не виключає, що пасажиру стало зле, як пояснював ОСОБА_1 , тому він вийшов з пасажирського сидіння автомобіля, який згодом вони зупинили (диск №1 на проміжку 52:30 – 53:20хв).
З дослідженого відеозапису камер зовнішнього спостереження виїзду з паркувального майданчика неможливо встановити особу водія транспортного засобу MERSEDES BENZ Е300, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки не зафіксовано обличчя водія на відеозаписі (папка «03.08.23 Аркадія парковка виїзд», файл «1.avi» – з 20:05хв по 21:22 хв.). 
Посилання суду першої інстанції на колір футболки, за яким суд ідентифікував особу водія, є, на переконання апеляційного суду, припущенням. В той час як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За встановлених обставин, на переконання апеляційного суду, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять беззаперечних та достатніх доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за викладених в протоколі обставин.
Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП суб`єктом правопорушення може бути лише водій транспортного засобу, що виключає наявність в діях ОСОБА_1 складу вказаного правопорушення.
З журналу судового засідання від 19.10.2023 вбачається, що ОСОБА_3 повідомив суду, що під час зупинки транспортного засобу водієм був ОСОБА_4 , а він ( ОСОБА_1 ) був пасажиром. Аналогічні пояснення ОСОБА_3 надав суду апеляційної інстанції. При цьому, в судовому засіданні суду першої інстанції 19.10.2023 оголошена перерва до 02.11.2023 11:30 год для вивчення матеріалів, а 02.11.2023 об 10.18 год ОСОБА_3 направив на електронну адресу суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю залучення представника та свідків (а.с.14).
З журналу судового засідання від 02.11.2023 вбачається, що судове засідання розпочато об 15.28 год, вказана заява ОСОБА_3 судом не розглядалась та в той же день справа розглянута за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
З огляду на наведене, суд першої інстанції в порушення вимог ст.245 КУпАП допустив неповне з`ясування обставин справи.
Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що хоча ОСОБА_1 був сповіщений про розгляд справи 02.11.2023 на 11.30 годин, але він надав суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із необхідністю залучення представника та свідків. Отже, враховуючи положення ч.1 ст.268 КУпАП та наявність клопотання особи, яка притягується до відповідальності, про відкладення розгляду справи, у суду першої інстанції не було підстав для розгляду справи 02.11.2023 за відсутності ОСОБА_1 .
Апеляційний суд звертає увагу на те, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.
Розглядаючи дану справу, апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinv.Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016), в яких Суд, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.
Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.
У своєму рішенні у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.
Так, в рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
За відсутності доказів керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом при обставинах, вказаних у протоколі, така особа у розумінні диспозиції ст.130 КУпАП не є суб`єктом вчинення даного адміністративного правопорушення, так як відсутні докази керування ним транспортним засобом на момент зупинення автомобіля працівниками поліції, і як наслідок не може нести відповідальність.
Аналіз наведених обставин дає підстави стверджувати про недотримання поліцейськими вимог нормативних документів, які регламентують порядок виявлення та фіксації відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, а також оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
За встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суду надано не було та, як наслідок, не було доведено наявності в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення. Отже доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції. 
При встановлених обставинах, інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення.
З урахуванням наведеного, встановлені апеляційним судом обставини справи виключають кваліфікацію дій ОСОБА_1 , як порушення водієм вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, а саме керування особою транспортним засобом та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість прийнятого місцевим судом рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно з ч. 8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що є підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування постанови суду першої інстанції, оскільки зібрані у даній справі докази не підтверджують існування обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, винуватість ОСОБА_1 не доведена поза розумним сумнівом, а тому справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити.
Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 02.11.2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП – скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу зазначеного адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                        І.А. Артеменко