РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 року 
м. Рівне

Справа № 562/440/20
Провадження № 22-ц/4815/48/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.,
секретар судового засідання: Мороз А.В.,

учасники справи: 
особа, яка звернулася зі скаргою на дії державного виконавця (стягувач): ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - державний виконавець Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів),

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2023 року, постановлену в складі судді Мичка І.М., дата складання повного тексту ухвали відсутня, у справі № 562/440/20

в с т а н о в и в :
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою до суду на бездіяльність державного виконавця в якій просила визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Владімірової А.О. про закінчення виконавчого провадження №69966185 від 16.02.2023 року та зобов`язати Здолбунівський ВДВС у Рівненському районі Рівненської області ЗМУМЮ (м. Львів) виконати рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 листопада 2021 року належним чином в натурі (на місцевості).
Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2023 року в задоволені скарги ОСОБА_1  на дії головного державного виконавця Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Владімірової А.О. відмовлено.
В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу суду від 03 жовтня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.
В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, що мали значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.
Відзив до апеляційного суду не надходив.
Апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець діяв у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом, відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Установлено, що у Здолбунівському відділі державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження №69966185, щодо зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні належною стягувачу земельною ділянкою шляхом приведення межі у відповідність до межі земельної ділянки останньої та усунення накладки розміром 105м2 відповідно до малюнку №4 судової земельно-технічної експертизи.
16.02.2023 постановою головного державного виконавця Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Владімірової А.О. виконавче провадження №69966185 закінчено, на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» . 
Копію постанови про закінчення виконавчого провадження ОСОБА_1 отримала 14 березня 2023 року.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Статтею 449 ЦПК України встановлено строк для звернення зі скаргою, зокрема скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом наведених норм, за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 449 ЦПК України, можна зробити висновок про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права, і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.
Під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 449 ЦПК України та частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», необхідно враховувати поведінку скаржника, чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження, тощо.
Висновки щодо презумпції обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду: від 14 серпня 2019 року в справі № 910/7221/17; від 12 січня 2021 року в справі № 910/8794/17; від 12 жовтня 2021 року в справі № 918/333/13-г.
За змістом статті 81 ЦПК України обов`язок доказування поважності причин пропуску процесуальних строків та подача заяви про їх поновлення покладається на зацікавлену сторону.
При зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця саме на скаржника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Частиною першою статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.
Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 143/950/19 (провадження № 61-21057св19), від 28 грудня 2020 року у справі № 501/3532/18 (провадження № 61-14723св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20).
У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 вказано, що «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься переліку таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».
Убачається, що із скаргою на дії державного виконавця Гасанова Р.В. звернулася до суду 24.07.2023 року, тобто з пропуском строку встановленого статтею 449 ЦПК України. Одночасно просила суд поновити строк на оскарження постанови державного виконавця від 16.02.2023 року. 
Проте суд вказане клопотання не вирішив, будь-яких мотивів щодо поважності/ неповажності причин пропуску строку не встановив, що є порушенням норм процесуального права.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця.
Виходячи з наведеного, ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, оскільки судом порушено норми процесуального прав, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Керуючись ст.367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2023  року скасувати.
Скаргу  ОСОБА_1  на дії головного державного виконавця Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Владімірової А.О. направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 08 лютого 2024 року.

Головуючий :                                                        Гордійчук С.О.

Судді :                                                                Ковальчук Н.М.

                                                                        Шимків С.С.