ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року	Львів	Справа № 260/9985/23 пров. № А/857/26067/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Запотічного І.І., Кузьмича С.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу 27 прикордонного загону імені ОСОБА_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року у справі №260/9985/23 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до НОМЕР_2 прикордонного загону імені ОСОБА_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дії та бездіяльності протиправними (головуючий суддя першої інстанції – Дору Ю.Ю., місце ухвалення – м. Ужгород, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, дата складання повного тексту – 18.12.2023),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до 27 прикордонного загону імені Героїв Карпатської Січі Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач), у якому просить: визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону імені Героїв Карпатської Січі Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 20.09.2023 по 19.03.2023 (включно); стягнути з НОМЕР_2 прикордонного загону імені Героїв Карпатської Січі Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 20.09.2023 по 19.03.2023 (включно) в розмірі 226 302,49 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при виключенні ОСОБА_2 із списків особового складу, НОМЕР_2 прикордонним загоном з позивачем не здійснено повного розрахунку при звільненні:
24.10.2023 до відповідача скеровано адвокатський запит де, зокрема просив здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року.
У відповіді на адвокатський запит, НОМЕР_2 прикордонний загін зазначив, що ОСОБА_2 проведено перерахунок одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби з урахуванням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.02.2023. Виплату буде проведено в листопаді 2023 року (лист від 04.11.2023 №11/11668-23-Вих). 15.11.2023 27 прикордонним загоном проведено виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року у сумі 50 781 грн 39 к., що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Позивач вказує, що відповідачем, у порушення строків розрахунку при виключенні позивача із списків особового складу та всіх видів забезпечення 19.09.2022 проведено остаточний розрахунок у зв`язку із звільненням лише 15.11.2023, відтак просить суд задовольнити позовні вимоги повністю.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону імені Героїв Карпатської Січі Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.09.2022 року по 20.03.2023 року. Зобов`язати НОМЕР_2 прикордонного загону імені Героїв Карпатської Січі Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.09.2022 по 20.03.2023 у розмірі 91509,15 (дев`яносто одна тисяча п`ятсот дев`ять гривень 15 копійок) грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема апелянт вказує на те, що відсутність підстав для застосування відповідальності, передбаченої статтями 116, 117 КЗпП. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 проходив службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні імені Героїв Карпатської Січі Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 )
Відповідно до витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Про особовий склад від 19.09.2022 №659-ОС позивач з 19 вересня 2022 року виключений зі списків особового складу.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 по справі №260/245/23 (набуло законної сили 10.05.2023 року) позов ОСОБА_2 до 27 прикордонного загону імені героїв Карпатської Січі Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії – задоволено. Визнано протиправними дії 27 прикордонного загону імені героїв Карпатської Січі Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), які полягають у застосуванні у період із серпня 2020 року по вересень 2022 року розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_2 грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, підйомної допомоги, а також при звільненні компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки учасника бойових дій. Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонного загону імені героїв Карпатської Січі Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 за період із серпня 2020 року по вересень 2022 року грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань, підйомної допомоги, компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки при звільненні, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням із неї, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року та 01 січня 2022 року, із врахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 року по справі № 260/246/23 (набуло законної сили 13.06.2023 року) визнано протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 № 178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів речового майна визначеними станом на 01.01.2022 року розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.01.2022 року №27/0/10-22-Р «Про доведення закупівельної вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації», з урахуванням проведених виплат.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 по справі №260/248/23 (набуло законної сили 09.08.2023 року)позов ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, – задоволено частково.     Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. В задоволенні інших позовних вимог – відмовлено.
Згідно доказів наявних у матеріалах справи, а саме виписок карткового рахунку позивача встановлено наступне:
15.06.2023 відповідачем на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 у справі №260/245/23 виплачено позивачу заборгованість за період із серпня 2020 року по вересень 2022 року грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань, підйомної допомоги, компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки при звільненні, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням із неї, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року та 01 січня 2022 року у сумі 211 506,91 грн (а.с.12)
28.06.2023 відповідачем на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 у справі №260/246/23 виплачено грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно у сумі 15 977, 54 грн (а.с.12 на звороті).
30.08.2023 відповідачем на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 у справі №260/248/23 виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у сумі 124 567,73 грн (а.с.13).
15.11.2023 27 прикордонним загоном проведено виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року у сумі 50 781,39 грн (а.с.13 на звороті).
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, щодо ненарахування та невиплати середнього грошового забезпечення за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні за період з 20.09.2022 по 19.03.2023, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має бути виплачений позивачу за період з 20.09.2022 по 20.03.2023 у розмірі 91509,15 грн.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до статті 117 КЗпП України, (в редакції Закону України "Про внесення змін в законодавчі акти України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX ), чинній на час звернення із позовом, у разі невиплати звини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Згідно із статтею 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.
Згідно з пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.
Передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. При цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
З 19.07.2022 за затримку виплати належних сум при звільненні звільнений працівник має право на отримання середнього заробітку за весь час затpимки по день фактичного розpахунку але не більше ніж за шість місяців.
Позивач виключений зі списків ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) 19.09.2022. Фактичний розрахунок (виплату всіх належних йому при звільненні сум) відповідач здійснив 15.11.2023.
Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Саме в цей день (день звільнення, або день виключення зі списків частини для військовослужбовців) на підставі статті 116 КЗпП України роботодавець повинен виплатити звільненому працівнику всі суми, що належать йому від підприємства. А тому строк затримки по виплаті заробітної плати слід рахувати з 20.09.2022, оскільки відповідальність за порушення зазначених норм починається з наступного дня після не проведення зазначених виплат.
За змістом статті 116, 117 КЗпП України виплата усіх коштів не звільняє відповідача від відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Разом з тим, суд враховує, що статтею 117 КЗпП України, в редакції чинній на час фактичного розрахунку, встановленні обмеження щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - не більше ніж за шість місяців.
Враховуючи встановлені статтею 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-IX від 01.07.2022 обмеження шестимісячним строком виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, позивач має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні починаючи з 20.09.2022, але не більш як за шість місяців – 183 календарних днів (з 20.09.2022 по 20.03.2023)
Згідно з абзацом 4 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 визначено, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 4 Вказаної Постанови визначено які складові при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються.
Згідно довідки-розрахунку про грошове забезпечення позивача за останні два календарні місяці служби, що передують перед місяцем звільнення з військової служби (вересень 2022) встановлено, що за липень 2022 року (31 календарний день) грошове забезпечення позивача склало 13735,03 грн та за серпень 2022 року (31 календарний день) склало 17267,78 грн. Відтак, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача становить 500,05 грн ((13735,03+17267,78):62)
З врахуванням викладеного, суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має бути виплачений позивачу за період з 20.09.2022 по 20.03.2023 у розмірі 91509,15 грн (183 календарні дні х 500,05 грн)
Беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача нарахувати на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 91509,15 грн.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу 27 прикордонного загону імені ОСОБА_1 (військова частина НОМЕР_1 ) – залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року у справі №260/9985/23 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	С. М. Кузьмич