ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2312/24 Справа № 205/2223/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н.Г Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року                        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого - судді Демченко Е.Л. 
                суддів – Барильської А.П., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2023 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
в с т а н о в и л а:

       У березні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” (далі – АТ КБ “ПриватБанк”) звернулося до суду, зі зменшеними 14 вересня 2023 року, позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 12 березня 2007 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву без номеру про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідно до умов якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
       Вказували, що ОСОБА_1 було допущено заборгованість та 21 лютого 2019 року вони уклали додаткову угоду, за умови якої банк здійснив анулювання частини заборгованості.
       Посилаючись на те, що ОСОБА_1 умови додаткової угоди не виконав та допустив заборгованість у загальному розмірі 11 855,94 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 499,91 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 7 480,87 грн. та заборгованості з пені у розмірі 1 875,16 грн., а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути допущену заборгованість та судовий збір. 
       Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2023 року позов задоволено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи. Додаткова угода підписана ним під примусом зі сторони банку та жодним чином не доводить наявності заборгованості та правових підстав для її стягнення. Грошових коштів на підставі додаткової угоди він не отримував. Рішенням Ленінського районного суду у справі № 205/7563/15-ц з нього було стягнуто заборгованість за кредитним договором у вигляді підписаної анкети-заяви від 12 лютого 2007 року, що є помилкою та фактично з нього було стягнуто заборгованість на підставі анкети- заяви від 12 березня 2007 року. Рішення виконане у повному обсязі. 
       Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу позивач по справі не скористався. 
       05 лютого 2024 року на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про про витребування з Ленінського районного суду м.Дніпропетровська матеріалів цивільної справі №205/7563/15-ц та клопотання про розгляд його апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи.         
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд його апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи відмовлено.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України). 
       Зважаючи на те, що ціна позову становить 11 855,94 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       З врахуванням цього, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування з Ленінського районного суду м.Дніпропетровська матеріалів цивільної справі № 205/7563/15-ц слід відмовити.         
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.
       Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 27 березня 2007 року ОСОБА_1 підписав заяву, у якій виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку (позивач вказує датою підписання заяви 12 березня 2007 року). 
       Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 березня 2016 по справі №205/7563/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 12 лютого 2007 року в розмірі 21 808,52 грн., яка складається з: 14 770,31 грн. – заборгованість за кредитом, 5 110,80 грн. – по процентам за користування кредитом, 412,72 грн. – заборгованість за пенею та комісією, штраф (фіксована частина) 500 грн., 1 014, 69 грн. – штраф (процентна складова) . 
       Вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили 14 березня 2016 року, встановлено, що 12 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну катку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання виконав, кредит надав, але відповідач ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконав, допустивши прострочення повернення кредиту, внаслідок чого, за ним станом на 31 серпня 2015 року утворилась заборгованість – 21 808,52 грн. 
       Відповідно до вказаного рішення ОСОБА_1 вищевказані вимоги банку у судовому засіданні визнав, тобто був обізнаний про наявність заборгованості та судового рішення від 02 березня 2016 року.
       Постановою державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 12 лютого 2019 року відкрито виконавче провадження №58345159 з виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 21 808,52 грн. 
       У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 пояснив, що після ухвалення судового рішення по справі № 205/7563/15-ц у нього народилася дитина, роботи не було, тому він продовжив користуватися кредитною карткою, тобто знову отримав кредитні кошти від позивача.
       21 лютого 2019 року відповідачем підписана додаткова угода до договору SAMDN40000012184847 від 21 лютого 2019 року.
       За умовами додаткової угоди сума заборгованості, що виникла в період з дати укладання договору до дати підписання угоди, складає 337 400,57 грн. Банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнтові кредиту, а саме здійснює прощення пені на 261 513,08 грн., штрафу на 2 438,47 грн. Строк повернення кредиту до 25 травня 2019 року; відсоткова ставка за кредитом становить 0,01%. Клієнт зобов`язується здійснити платіж на погашення заборгованості по договору у розмірі не менше 11 020 грн., у строк не пізніше 21 лютого 2019 року. Подальше погашення заборгованості здійснюється клієнтом шляхом здійснення платежів у розмірі 20 809,7 грн. до 25 числа місяця протягом 3 місяців. Розмір останнього щомісячного платежу складає 20 809,70 грн. Угода, згідно ст.212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме у разі належного виконання клієнтом зобов`язань, передбачених договором та п.1.5 угоди, вступають в дію умови про прощення заборгованості, визначені п.1.2 угоди та умова про зміну процентної ставки, передбачена п.1.4 угоди. В разі прострочення виконання клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених п.1.5.2 угоди та/або будь-якого із зобов`язань, передбачених договором, на 31 день, умова про прощення частини заборгованості, передбачена п.1.2, та умова про зміну відсоткової ставки, передбачена п.1.4 угоди не застосовується.
       21 лютого 2019 року, згідно з умовами додаткової угоди, ОСОБА_1 сплачено 11 020 грн. на рахунок позивача.
       Відповідно до умов додаткової угоди 11 березня 2019 року ОСОБА_1 сплачено 20 810 грн. на рахунок позивача.
       Однак, як вбачається з виписки по рахунку відповідача, умови додаткової угоди щодо наступних платежів у розмірі 20 809,70 грн. виконані не були, а заборгованість до 25 травня 2019 року не повернута.
       Отже, відповідач порушив умови додаткової угоди від 21 лютого 2019 року та заборгованість не є погашеною.
       28 січня 2020 року постановою державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) виконавче провадження № 58345159 закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого документа.
       Відповідно до розрахунку позивача станом на 31 серпня 2023 року, який не спростовано відповідачем, загальний залишок заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту складає 2 499,91 грн., залишок заборгованості за процентами становить 7 480,87 грн., сума нарахованої пені становить 1 875,16 грн., списаної 271 441,50 грн.
       Отже, загальна сума заборгованості за додатковою угодою становить 11 855,94 грн.
       Задовольняючи позові вимоги банку суд першої інстанції виходив з того, що відповідач користувався кредитними коштами після ухвалення судового рішення, зобов`язання за додатковою угодою належним чином не виконав, а тому дійшов  висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі         11 855, 94 грн., з яких: 2 499, 91 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7 480, 87 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1 875,16 грн. - заборгованість з пені. 
       Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
       Частина 3 статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
       Норму статті 6 ЦК України розкриває стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
       Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
       Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти),визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       Додаткова угода - є правочином, що вносить зміни до вже існуючого договору. 
       Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
       Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
       Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
       Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини. 
       Банк у своєму позові посилається на те, що ОСОБА_1 звернувся до них з метою отримання банківських послуг підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг без номеру від 12 березня 2007 року, згідно якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач допустив заборгованість. 21 лютого 2019 року відповідач та банк підписали додаткову угоду (а.с.1-3,5,6). 
       Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, на чому акцентує увагу і в апеляційній скарзі, вказує про те, що рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 березня 2016 року по справі № 205/7563/15-ц було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до нього та стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 12 лютого 2007 року в розмірі 21 808,52 грн., яка складається з: 14 770, 31 грн. – заборгованість за кредитом, 5 110,80 грн. – по процентам за користування кредитом, 412, 72 грн. – заборгованість за пенею та комісією, штраф (фіксована частина) 500 грн., 1 014,69 грн. – штраф (процентна складова). Наразі рішення суду повністю виконане (а.с. 65-66, 67). 
       Таким чином з матеріалів справи вбачається, що позивач посилається на 
анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг без номеру від 12 березня 2007 року та на те, що додаткова угода укладена саме до вказаного договору. 
       Суд першої інстанції задовольняючи позов взяв до уваги рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 березня 2016 року по справі № 205/7563/15-ц, яким було стягнуто заборгованість за кредитним договором без номеру від 12 лютого 2007 року (анкета-заява без номеру від 12 лютого 2007 року а.с.112-115) та вказав про те, що відповідач користувався кредитними коштами після ухвалення судового рішення (рішення у справі №205/7563/15-ц від 02 березня 2016 року), та зобов`язання за додатковою угодою до договору SAMDN40000012184847 від 21 лютого 2019 року.
       Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки банк посилається на різні анкети-заяви. У позові в даній справі на анкету заяву від 12 березня 2007 року у позові по справі №205/7563/15-ц на анкету-заяву без номеру від 12 лютого 2007 року.
       Посилання апеляційної скарги відповідача на те, що у рішенні Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 березня 2016 року по справі № 205/7563/15-ц допущена описка та насправді заборгованість стягнута на підставі анкети-заяви від 12 березня 2007 року до уваги не приймаються. 
       Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач, ставлячи питання про стягнення заборгованості на підставі додаткової угоду до договору SAMDN40000012184847 від 21 лютого 2019 року, жодного договору із номером SAMDN40000012184847 не надає. 
       До позову, крім розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, долучає лише заяву від 12 березня 2007 року, в якій відсутній відповідний номер SAMDN40000012184847, та додаткову угоду до договору SAMDN40000 012184847 від 21 лютого 2019 року (а.с.5,6).
       З додаткової угоди, наданої позивачем, не можливо встановити чи дійсно вона відноситься до анкети-заяви №б/н від 12 березня року, оскільки додаткова угода до договору №SAMDN40000012184847 від 21 лютого 2019 року укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №SAMDN40000012184847 від 12 березня 2007 року, а анкета-заява не містить в собі відповідного номеру, як і самого договору за цим номером.
       З врахуванням того, що додаткова угода - є правочином, що вносить зміни до вже існуючого договору, а жодного договору позивачем не надано підстави для задоволення позову відсутні. 
       За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, не виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
       Зважаючи на результат розгляду справи, в порядку ч.13 ч.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 153 грн. за подання апеляційної скарги. 
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –        

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити. 

       Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення. 

       У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити. 

       Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” (ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 3 153 грн. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 26 лютого 2024 року.

               Головуючий:                                         Е.Л. Демченко 

        Судді:                                                 А.П.Барильська                                                  
                                                                        М.О. Макаров