Справа №592/3924/23 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Алфьоров А. М.	
Номер провадження 33/816/63/24 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

11 березня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/3924/23 за апеляційною скаргою захисника ПУЛИНЦЯ Б. А. на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.06.2023, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
установив:

В поданій апеляційній скарзі захисник ПУЛИНЕЦЬ Б. А. просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити, оскільки факт керування т/з не  підтверджується матеріалами справи, письмові пояснення співробітника тероборони ОСОБА_2 щодо зупинення т/з під керуванням ОСОБА_3 є недопустимим доказом. Його підзахисний погодився з результатом огляду на місці, будучи необізнаним про своє право пройти огляд в медичному закладі, що свідчить про порушення працівниками поліції процедури огляду. 
Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.06.2023 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, із позбавленням права керування т/з строком на 1 рік. Стягнуто на користь держави 536,80 грн судового збору.
Згідно постанови судді, 18.03.2023 о 20:15 в с. Піщане вул. Піщанська, 2 ОСОБА_3 керував т/з ВАЗ  21074, р. н. НОМЕР_1 . Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора Alcotest 6810, прилад 0644, результат 1,55 проміле, чим порушив п. 2.9а ПДР.
Будучи неодноразово повідомленими про час і місце апеляційного розгляду у встановлений законом спосіб, ОСОБА_3 та його захисник Пулинець Б. А. в судове засідання не з`явились, від захисника Пулинця Б. А. надійшло клопотання про відкладення судового розгляду, а від ОСОБА_3 будь-яких клопотань про відкладення апеляційного розгляду справи не надходило. 
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р (далі – Конвенція), «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати §1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany), а у іншому своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».
ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 зазначив, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. При цьому саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні (рішення ЄСПЛ від 06.09.2007 у справі «Цихановський проти України», рішення ЄСПЛ від 18.10.2007 у справі «Коновалов проти України»).
Приймаючи до уваги неодноразову неявку ОСОБА_3 та його захисника Пулинця Б. А. на виклики суду, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у їх відсутність. 
Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Зокрема, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 046283 від 18.03.2023, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що водій ОСОБА_3 керував т/з в стані алкогольного сп`яніння, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема: 
- роздруківкою результатів тестування «Alkotest 6810», згідно якого показники алкоголю у водія ОСОБА_3 18.03.2023 о 20:37 становили 1,55 проміле, який підписаний останнім (а. с. 2);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого водій ОСОБА_3 пройшов огляд на місці зупинки т/з, результат 1,55 проміле, з результатом якого погодився, що підтверджується його особистим підписом у відповідній графі акту (а. с. 3);
- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 , згідно яких 18.03.2023 під час несення служби на блок-посту ним був зупинений т/з  ВАЗ-21074, р. н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , в ході спілкування з яким в останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, після чого відразу були сповіщені працівники поліції (а. с. 5);
- відеозаписами подій з технічних засобів працівників поліції, згідно яких була встановлена особа водія ОСОБА_3 , виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, проведення огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки т/з, результат 1,55 проміле, з яким останній погодився, а також обставини складення матеріалів, ознайомлення з ними ОСОБА_3 (а. с. 8). 
Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП), а обов`язок щодо їх (доказів) збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених законом (ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП).
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідка ОСОБА_2 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі. До того ж письмові пояснення вказаного свідка не є єдиним або ж вирішальним доказом для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі присутнє посилання на порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.9а ПДР, згідно яких водієві забороняється керувати т/з у стані алкогольного сп`яніння, а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.
Вище наведене підтверджує не лише факт перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння під час керування т/з, а й дотримання працівниками поліції всупереч  доводів захисника Пулинця Б. А. самої процедури огляду, яка була проведена на місці зупинки т/з із відео фіксацією подій, що повністю відповідає вимогами законодавства України про адміністративні правопорушення.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП були дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.
Що стосується доводів захисника про відсутність в матеріалах справи доказів керування т/з його підзахисним, то вони не заслуговують на увагу, так як не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються дослідженими в суді доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 , а також відеозаписами з технічних засобів працівників поліції, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, однак сукупність відеозаписів, пояснення осіб, які перебували на блок посту та які безпосередньо зупинили т/з, викликали працівників поліції, поведінка ОСОБА_3 під час події, який на питання працівника поліції «Хто водій?» не заперечував, що керував т/з, казав, що їхав до дому від матері, на пропозицію пройти огляд у встановленому законом порядку будь-яких застережень з приводу того, що не керував т/з не висловлював.
Є неприйнятними і доводи апеляційної скарги захисника щодо недопустимості як доказів показань свідка ОСОБА_2 через те, що він є співробітником тероборони, тобто зацікавленою особою, оскільки вказані обставини жодним чином не свідчать про упередженість, необ`єктивність або ж яку-небудь зацікавленість цього свідка. 
Факт керування ОСОБА_3 т/з та проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксована у встановленому законом порядку, тобто обставини, які підлягають доказуванню в цій справі, встановлені не тільки з показань вказаного свідка, але і на підставі інших належних, допустимих і достовірних доказів, які узгоджуються між собою.
Жодних суттєвих суперечностей у показаннях свідка ОСОБА_2 щодо обставин зупинки ОСОБА_3 не встановлено, оскільки згідно наявних у справі доказів т/з під керуванням останнього був зупинений на блок посту, після чого у водія були  виявлені ознаки алкогольного сп`яніння.
Доводи скарги про те, що поліцейськими було порушено процедуру огляду водіїв, оскільки останні не організували такого огляду та не роз`яснили ОСОБА_3 його право пройти огляд в медичному закладі, не знайшли свого підтвердження, оскільки поліцейські діяли відповідно до «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС № 1395 від 07.11.2015, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.
Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення – ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, 

постановив:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.06.2023 відносно ОСОБА_4 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ПУЛИНЦЯ Б. А. на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов