ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 березня 2024 року
м. Київ
 
справа № 344/9800/20
 
провадження № 61-10605св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідачі:  ОСОБА_4 , Публічне акціонерне товариство «Національна страхова компанія «Оранта»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2021 року у складі судді Антоняка Т. М. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року у складі колегії суддів: Василишин Л. В., Максюти І. О., Фединяка В. Д.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НСК «Оранта») про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
 
Позовна заява мотивована тим, що 11 травня 2010 року у с. Драгомирчани                           Івано-Франківської області ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Кіа Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 , яка від отриманих травм померла на місці пригоди. ОСОБА_5 була дочкою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , а для ОСОБА_3 мамою. 
Ухвалою Тисменицького районного суду від 09 липня 2020 року кримінальне провадження № 352/2007/15-к по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України закрито, звільнено його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності на підставі статті 49 КК України. Цивільний позов потерпілих залишено без розгляду. 
На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) відповідальність водія автомобіля марки «Кіа Cerato» застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» згідно з полісом № ВА/2945748. У результаті смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_1 поніс витрати, пов`язані з похованням і дотриманих притаманних місцевості релігійних обрядів на загальну суму 56 605,84 грн, з яких 3 542,80 грн - витрати, пов`язані з похованням, 39 700 грн - витрати, пов`язані з виготовлення і встановлення надгробного пам`ятника та оградки, 13 357,04 грн - витрати на проведення поминальних обідів. Також, за наслідком пригоди було пошкоджено та фактично знищено велосипед німецького виробництва марки «ВВF», ринкова вартість якого складає 5 800 грн.
Крім того, внаслідок смерті доньки та мами їм заподіяно моральну шкоду, оскільки втрата рідної людини, негативно вплинула на їх психологічний стан, призвела до істотних змін у житті. Враховуючи обсяг перенесених душевних страждань, їх глибини, тяжкості і наслідків вимушених змін у житті, тощо розмір моральної шкоди ними оцінено у розмірі по 500 000 грн кожному.
Вказували, що ОСОБА_3 на момент настання ДТП була неповнолітньою та знаходилась на утриманні матері, а тому має право на отримання відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника до досягнення нею повноліття у розмірі 64 974 грн (147 місяці *442 (частка доходу, яка припадала на малолітню).
 
Посилаючись на вказані обставини, ліміт відповідальності страховика за шкоду завдану життю і здоров`ю потерпілого (51 000 грн) позивачі просили стягнути у солідарному порядку з ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_4 на користь                  ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 56 605,84 грн. З ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягнути 5 800 грн матеріальної шкоди. Стягнути                                            ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3                                  по 850 грн, а з ОСОБА_4 по 499 150 грн моральної шкоди. На користь                      ОСОБА_3 з ПАТ «НАСК «Оранта» стягнути 48 450 грн, а з ОСОБА_4 -                                      16 524 грн шкоди, завданої смертю потерпілого.
У ході розгляду справи, у зв`язку із виплатою ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_3 страхового відшкодування у розмірі 51 000 грн, позовні вимоги було уточнено, та позивачі просили стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 56 605 грн та 5 800 грн матеріальної шкоди, на користь ОСОБА_1 ,                             ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 499 150 грн моральної шкоди, на користь ОСОБА_3 13 974 грн шкоди, завданої смертю потерпілого.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області                                             від 01 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 56 605,84 грн матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 13 974 грн шкоди, завданої смертю потерпілого.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 5 800 грн матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 499 150 грн моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 499 150 грн моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 499 150 грн моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 16 524 грн шкоди, завданої смертю потерпілого.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення суду мотивовано тим, що вина відповідача у вчиненні ДТП підтверджується наявними у справі доказами. Крім того, ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2020 року закрито кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину у зв`язку із закінченням строку давності на підставі статті 49 КК України. Доводи скарги щодо відсутності вини суд не прийняв до уваги, оскільки провадження закрито з нереабілітуючих підстав, що є обставиною неспростовною.
Внаслідок трагічної смерті ОСОБА_5 , її батьки та донька зазнали значних душевних та моральних страждань, спричинених раптовою смертю рідної молодої людини.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2021 року змінено.
Викладено другий абзац рішення суду першої інстанції у наступній редакції:
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у порядку відшкодування матеріальної шкоди 43 242,80 грн витрат на поховання.
В частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 16 524 грн рішення суду першої інстанції скасовано.
В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
 
Судове рішення мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що є підстави для покладення на ОСОБА_4 заявленої позивачами відповідальності.
Колегія суддів зауважила, що експлуатація транспортного засобу є діяльністю, що пов`язана із підвищеним ризиком невинуватого завдання шкоди іншим учасникам дорожнього руху. Водій автомобіля, розпочинаючи експлуатацію такого джерела підвищеної небезпеки, тим самим приймає на себе усі ризики, пов`язані зі здійсненням такої діяльності, а отже, зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану його власними діями, навіть за відсутності вини у настанні негативних наслідків, якщо вони не викликані дією непереборної сили або настали в силу умислу потерпілого. При цьому, відповідачем не доведено наявність підстав для звільнення його від відповідальності у зв`язку із тим, що завдання шкоди сталося внаслідок обставин непереборної сили або умислу потерпілої особи.
Висновок місцевого суду про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрат на проведення поминального обіду у загальному розмірі 13 357,04 грн не узгоджується із положенням статті 1201 ЦК України та статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу». Тому, колегія суддів апеляційного суду зменшила на 13 357,04 грн матеріальну шкоду, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 до 43 242,80 грн.
У частині стягнення місцевим судом на користь ОСОБА_3 16 524 грн, як відшкодування матеріальної шкоди, рішення суду помилкове, оскільки представником позивачів дана сума була виключена з позовних вимог та помилково стягнута судом першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2023 року до Верховного Суду, ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року скасувати та направити справу на новий розгляд до районного суду.
 
Аргументи учасників справи

 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про його вину у вчиненні ДТП, оскільки жодного відповідного доказу позивачами не надано. 
Зазначає, що він у кримінальному провадженні своєї вини не визнавав та подав ряд доказів своєї невинуватості. Суди попередніх інстанцій безпідставно відмовилися витребувати матеріали кримінального провадження, що, на його думку, призвело до ухвалення незаконних та необґрунтованих судових рішень.
Вважає недоведеним факт завдання шкоди у вигляді знищення велосипеду, а також його вартості.
 
Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу
 
У жовтні 2023 року позивачі подали до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу, в яких вказують, що викладені в ній доводи, є безпідставними та не спростовують правових висновків судів попередніх інстанцій, які забезпечили повний та всебічний розгляд справи, ухваливши законні та обґрунтовані судові рішення, тому просять залишити касаційну скаргу без задоволення,  оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 
 
27 вересня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_4 вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі                            № 753/6519/19 та від 08 червня 2021 року у справі № 127/30388/19, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судові рішення судів першої, у незміненій після апеляційного перегляду частині, та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
 
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
 
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
 
Згідно із частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема,                       дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).
 
Статтею 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
 
Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
 
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та надавши оцінку всім доказам у справі й доводам і запереченням сторін, суди попередніх інстанцій, з урахуванням змін, внесених апеляційним судом, дійшли обґрунтованих висновків про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів майнової та моральної шкоди, у заявленому розмірі.
 
Доводи касаційної скарги про те, що позивачами не було доведено вини                        ОСОБА_4 у вчиненні ДТП, що призвело до смерті ОСОБА_5 , оскільки його звільнено від кримінальної відповідальності ухвалою Тисменицького районного суду від 09 липня 2020 року (кримінальне провадження № 352/2007/15-к), при тому, що він не визнав своєї вини, не впливають на правильність вирішення спору судами попередніх інстанцій, оскільки обов`язок відшкодувати завдану шкоду, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача незалежно від наявності вини.
Єдиними винятками є завдання шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, що не було встановлено судами попередніх інстанцій та про що не заявляв відповідач.
 
Посилання заявника про те, що суди попередніх інстанцій безпідставно відмовилися витребувати матеріали кримінального провадження, не заслуговує на увагу, оскільки таке витребування заявник обґрунтовував наявністю в них доказів відсутності його вини у ДТП. Проте, по-перше, суд під час розгляду цивільної справи не вправі надавати оцінку винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, а по-друге, як зазначено вище, у даному випадку, вина завдавача шкоди джерелом підвищеної небезпеки не має значення для вирішення заявлених позовних вимог.
 
Отже, вказані, а також інші доводи касаційної скарги, зокрема, й щодо розміру майнової шкоди, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах першої та апеляційної інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2021 року, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову                           Івано-Франківського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     Р. А. Лідовець
Б. І. Гулько
Д. Д. Луспеник