Справа № 161/3841/23 	Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С. С. 	
Провадження № 22-ц/802/60/24  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
10 січня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І., 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2023 року, 
В С Т А Н О В И В :
В березні 2023 року заступник керівника Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі уповноваженого органу здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 36543,52 грн, а також судові витрати по справі.
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.03.2022 у справі № 140/1339/22, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2022, задоволено позов ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням суду визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУ Держгеокадастру у Волинській області Боярчука В.А. № 638-к від 28.12.2021 «Про звільнення», поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника управління у Володимир-Волинському районі ГУ Держгеокадастру у Волинській області з 29.12.2021 та стягнуто з ГУ Держгеокадастру у Волинській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 36543,52 грн. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 14758,06 грн. допущено до негайного виконання. 
На виконання вищевказаного рішення суду, наказом начальника ГУ Держгеокадастру у Волинській області Боярчука В.А. № 36-к від 22.03.2022 «Про поновлення на посаді ОСОБА_2 » поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника управління у Володимир-Волинському районі ГУ Держгеокадастру у Волинській області з 29.12.2021 та згідно з платіжними документами від 29.07.2022 ГУ Держгеокадастру у Волинській області останньому повністю виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 36543,52 грн. 
Оскільки звільнення ОСОБА_2 здійснено з порушенням закону, на начальника ГУ Держгеокадастру у Волинській області Боярчука В.А., як на службову особу, за наказом якої проведено звільнення, покладається обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області.
Витрачання з бюджету коштів на виплату ОСОБА_2 заробітної плати за час вимушеного прогулу порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора, який звернувся з даним позовом до суду, оскільки уповноважені органи не повідомили прокурора про те, що будуть самостійно вживати заходів щодо звернення до суду з відповідним позовом до ОСОБА_1 , що свідчить про їх бездіяльність, тому вказані обставини, відповідно до ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», свідчать про наявність у прокурора права та можливості представляти інтереси держави в суді, шляхом подачі відповідного позову.
Ураховуючи наведене, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ГУ Держгеокадастру у Волинській області матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 36543,52 грн. та в користь Волинської обласної прокуратури сплачений судовий збір.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2023 року позов заступника керівника Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу задоволено.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 у порядку зворотної вимоги (регресу) на користь Головного управління Держгеокадастру у Волинській області матеріальну шкоду у розмірі 36543 грн 52 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Волинської обласної прокуратури 2684 грн 00 коп. сплаченого судового збору за подання позовної заяви.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову в позові. Вважає рішення суду необґрунтованим. Зазначає про помилковість висновків суду щодо доведеності правових підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави у інтересах в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.
У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника Володимирської окружної прокуратури вказує на безпідставність доводів відповідача і просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Головне управління Держгеокадастру у Волинській області у відзиві на апеляційну скаргу просить її залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі (36543 грн 52 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 10.01.2024, тобто дата складення повного судового рішення.
Вивчивши матеріали цивільної справи, аргументи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області № 638-к від 28.12.2021, за підписом начальника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звільнено з посади начальника управління у Володимир-Волинському районі ГУ Держгеокадастру у Волинській області у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису ГУ Держгеокадастру у Волинській області на підставі п.4 ст.83 та п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» (а.с.28).
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.03.2022 у справі №140/1339/22, яке було залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2022, задоволено позов ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Постановлено визнати протиправним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру у Волинській області № 638-к від 28.12.2021 «Про звільнення ОСОБА_2 ». Поновити ОСОБА_2 на посаді начальника управління у Володимир-Волинському районі ГУ Держгеокадастру у Волинській області з 29.12.2021. Стягнути з ГУ Держгеокадастру у Волинській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.12.2021 по день поновлення на посаді в розмірі 36543,52 грн. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 14758,06 грн. допущено до негайного виконання (а.с.9-23).
22.03.2022 наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області № 36-к ОСОБА_2 поновлено посаді начальника управління у Володимир-Волинському районі ГУ Держгеокадастру у Волинській області з 29.12.2021.
З платіжних доручень державної казначейської служби від 29.07.2022 вбачається, що Головне управління Держгеокадастру у Волинській області сплатило середній заробіток за час вимушеного прогулу на рахунок ОСОБА_2 в сукупному розмірі 36543,52 грн (а.с. 30-33).
Заступником керівника Володимирської окружної прокуратури 16.01.2023 за №50/1-98ВИХ-23 на адресу Головного управління Держгеокадастру скеровано лист у якому повідомлено управління про наявність підстав для звернення з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу.
Листом №10-3-0.6-266/2-23 від 23.01.2023 ГУ Держгеокадастру у Волинській області повідомило окружну прокуратуру про те, що не заперечує щодо пред`явлення Володимирською окружною прокуратурою позову на захист інтересів держави в бюджетній сфері щодо стягнення з ОСОБА_1 в порядку регресу коштів в сумі 36543,52 гривні, у зв`язку з обмеженим фінансуванням по сплаті судового збору.
Заступника керівника Володимирської окружної прокуратури листом №50/1-187ВИХ-23 від 26.01.2023 повідомлено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру та роз`яснено положення КЗпП України щодо органу уповноваженого звертатися до суду в порядку регресу у спірних правовідносинах.
Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру в листі №10-28-0.172-1101/2-23 від 07.02.2023 зазначено, що враховуючи той факт, що ОСОБА_1 звільнений, у Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру відсутні правові підстави для вжиття заходів щодо стягнення з останнього коштів в сумі 36 543, 52 гривні, виплачених незаконно звільненому працівнику за час вимушеного прогулу.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.
У ст. 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 33 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8 ч. 1 ст. 134 та нової редакції ст. 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року), настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.
Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову.
Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2021 року у справі № 332/832/18.
Зважаючи на те, що у зв`язку з поновленням ОСОБА_2 на роботі за рішенням суду і сплатою Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області на його користь 36543,52 грн. за час вимушеного прогулу, Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області завдано матеріальної шкоди з вини відповідача ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що він як службова з вини якої завдано шкоди, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з абзацами першим та другим частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Перед зверненням до суду заступником керівника окружної прокуратури виконано вимоги частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень, що підтверджується відповідними листами.
Зважаючи на зазначені положення закону, обгрунтування підстав та вимог позовної заяви, виконання прокуратурою вимог щодо повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень, колегія також погоджується з висновком місцевого суду про наявність повноважень у прокурора для звернення до суду із позовом в інтересах держави у цій справі.
Щодо наявність підстав для представництва заступником прокурором інтересів держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру апеляційний суд зазначає наступне.
Частиною 4 статті 136 КЗпП України передбачено, що стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.
З системного аналізу зазначеної правової норми вбачається, що звернення до суду з позовом про стягнення шкоди з керівника (заступника керівника) підприємства вищестоящим у порядку підлеглості органом допускається у випадку, коли особа, якою спричинена шкода, на момент пред`явлення позову перебуває у трудових відносинах з підприємством.
Оскільки на момент звернення з позовом відповідач ОСОБА_1 не обіймав посаду керівника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, звернення до суду прокурором в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру не відповідає вимогам ч. 4 ст. 136 КЗпП України.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 , працюючи керівником Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, прийняв незаконне рішення про звільнення ОСОБА_2 , а тому зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну управлінню, у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Однак, задовольняючи позов в частині заявлених вимог заступника прокурора в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, суд першої інстанції, помилково застосував норму ч. 4 ст. 136 КЗпП України.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, якщо після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду.
З огляду на викладене, позовну заяву заступника прокурора в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру необхідно залишити без розгляду.
Доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування районним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції в цілому.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі Проніна проти України ).
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Згідно зі ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для представництва заступником прокурора інтересів держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, тому вважає за необхідне рішення суду в частині задоволення позовних вимог заступника керівника Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру скасувати та постановити нове судове рішення про залишення без розгляду позов в цій частині.
Керуючись статтями 367, 375, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2023 року у даній справі в частині задоволення позовних вимог заступника керівника Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення.
Позов заступника керівника Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу залишити без розгляду.
В решті заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий – суддя

Судді