ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/521/24 Справа № 203/2326/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 69 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року                                                                м. Дніпро
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лопатіної М.Ю.,
при секретарі - Шавкун Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області
на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2023 року
у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Баку Азербайджанської РСР та 17 серпня 1978 року отримала паспорт громадянина колишнього СРСР. 
13 березня 1981 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 та змінила прізвище на ОСОБА_3 . 
На початку 1989 року зі своєю сім`єю виїхала з м. Баку Азербайджанської РСР та прибула до м. Дніпропетровська Української РСР. 
У 1992 році для заміни належних паспортів громадян колишнього СРСР на паспорта громадян України та заміни дівочого прізвища « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_3 » звернулася разом із чоловіком до відділу паспортного столу Красногвардійського району м. Дніпропетровська, проте паспорт виданий лише чоловіку ОСОБА_2 , а паспорт громадянина колишнього СРСР на ім`я ОСОБА_5 був втрачений, у зв`язку з чим остання двічі зверталась до органів поліції із заявами про факт втрати паспорту. 
Оскільки з 1989 року постійно проживає у м.Дніпропетровську (на теперішній час м. Дніпро) та на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживала на території України, але підтвердити цей факт не має можливості у зв`язку із втратою паспорта громадянина колишнього СРСР та відсутності, зокрема не видачі нового паспорта громадянина України, просила встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, а також встановити особу ОСОБА_1 .
Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт, що заявниця, яка звернулась до суду та надала фото зі своїми зображеннями, є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилась в місті Баку, Азербайджан (на час народження Азербайджанська РСР) .
Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилась в місті Баку, Азербайджан (на час народження Азербайджанська РСР), постійно проживала на території України (Української РСР) станом на 24 серпня 1991 року.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для задоволення заяви, оскільки надані на підтвердження вимог заяви докази, зокрема наявність у заявниці всіх оригіналів документів, що стосуються ОСОБА_1 , обізнаність останньої у фактах власної біографії, що підтверджуються відповідними документами та фотографіями з її зображенням, з урахуванням показів свідків, які підтвердили, що особа, яка звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, є ОСОБА_1 та факт проживання заявниці на території України починаючи з 1989 року, які є послідовними та логічними, узгоджуються зі встановленими обставинами справи та дослідженими доказами.
Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та норм процесуального права, просили скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та такими, що було ухвалено внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, з неналежним дослідженням доказів, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на відсутність документального підтвердження проживання заявниці на території України станом на 24 серпня 1991 року, що позбавляє можливості встановити належність заявниці до громадянства України, відповідно до статті 3 ЗУ “Про громадянство України”. Звернули увагу на те, що встановлення особи в судовому порядку є крайнім заходом, коли особу неможливо встановити та ідентифікувати територіальними органами за визначеною процедурою. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з огляду на наступне.
Згідно положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Баку Азербайджанської РСР народилася ОСОБА_5 , про що 19 вересня 1962 року було складено актовий запис № 3122 та підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Згідно свідоцтва про народження батьками заявниці зазначені: ОСОБА_6 (графа громадянство містить прочерк) – батько, ОСОБА_7 (графа громадянство містить прочерк) – мати. 
Оскільки в свідоцтві про народження заявниці особливих відміток щодо громадянства її батьків не має, суд вважав, що батьки заявниці мали громадянство СРСР.
Відповідно до статті 17 Конституції УРСР 1937 року (в редакції, чинній на час народження заявниці) кожен громадянин Української РСР є громадянином СРСР.
Згідно пункту б статті 2 Закону СРСР «Про громадянство Союзу Радянських Соціалістичних Республік» громадянами СРСР є особи, які набули радянське громадянство у встановленому законодавством порядку. Докладно підстави набуття громадянства вказаний закон не регулював.
Відповідно до статті 11 Закону СРСР «Про громадянство СРСР» 1978 року дитина, яка народилась у батьків, які є громадянами СРСР, є громадянином СРСР.
Таким чином, заявниця ОСОБА_1 отримала громадянство Азербайджанської РСР (а відтак – і СРСР) за народженням.
17 серпня 1978 року ОСОБА_5 отримала паспорт громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_2 , виданий Нариманівським ОВС м. Баку Азербайджанської РСР, що підтверджується відповіддю ДМС України № Б-6961-20/6.4/2494-20 від 14 вересня 2020 року. 
13 березня 1981 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_2 та обрала прізвище ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого Нариманівським відділом РАЦС м. Баку 13 березня 1981 року, актовий запис № 191. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Баку Азербайджанської РСР народилась ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим Нариманівським відділом РАЦС м. Баку 23 липня 1981 року, актовий запис № 1910. Згідно вказаного свідоцтва про народження батьками зазначені: ОСОБА_2 – батько, ОСОБА_9 – мати. 
ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Баку Азербайджанської РСР народився ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим Нариманівським відділом РАЦС м. Баку 22 липня 1985 року, актовий запис № 1492. Згідно вказаного свідоцтва про народження батьками зазначені: ОСОБА_2 – батько, ОСОБА_9 – мати. 
ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Дніпропетровськ Української РСР народився ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , виданим відділом РАЦС виконкому Ленінської райради народних депутатів м. Дніпропетровська 12 вересня 1989 року, актовий запис № 2847. Згідно вказаного свідоцтва про народження батьками зазначені: ОСОБА_2 – батько, ОСОБА_9 – мати. 
З 24 листопада 1989 року по 31 серпня 1992 року ОСОБА_8 навчалася в середній школі № 50, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 53 від 22 березня 2023 року, виданою навчальним закладом.
З 12 лютого 1991 року по 01 квітня 1993 року ОСОБА_2 працював слюсарем ІІІ розряду у Дніпропетровському об`єднанні «Побутові послуги» та підтверджується трудовою книжкою. 
З 25 лютого 1992 року ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відмітками про місце прописки у бланку «Форма А» на ім`я ОСОБА_2 . 
З 03 листопада 1992 року подружжя ОСОБА_3 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , про що свідчить відмітка на аркуші № 11 у паспорті громадянина України на ім`я ОСОБА_2 , відмітка про місце прописки у бланку «Форма А» на ім`я ОСОБА_2 та відповідь ДМС України № Б-6961-20/6.4/2494-20 від 14 вересня 2020 року. 
20 листопада 1998 року ОСОБА_2 був виданий паспорт громадянина України серії НОМЕР_7 . 
Заявниця двічі зверталася до Красногвардійського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області із заявами про втрату паспорту громадянина колишнього СРСР, що підтверджується відповідями Красногвардійського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 11 вересня 1998 року та 30 березня 2002 року. 
З 2008 року ОСОБА_1 знаходилась на обліку в КНП «ДЦЛМД № 7» з діагнозом цукровий діабет 2 типу, середнього ступеню тяжкості та підтверджується випискою з амбулаторної карти від 05 грудня 2018 року. 
ОСОБА_1 орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується договором оренди від 24 лютого 2022 року та актом прийому-передачі нерухомого майна в оренду від 24 лютого 2022 року. 
Згідно відповіді відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР № 12/5-763 від 16 травня 2023 року, ОСОБА_1 з 03 листопада 1992 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . 
Факт проживання заявниці за вищевказаною адресою та факт наявності в неї паспорту громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_2 , виданого Нариманівським ОВС м.Баку Азербайджанської РСР на ім`я ОСОБА_5 , підтверджується бланком «Форма А». 
Згідно витягу ДРАЦС щодо актового запису про народження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , його батьками є: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вірменка, яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , вірмен, який проживає за адресою: АДРЕСА_5 . 
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що заявниця є його матір`ю, яка втратила паспорт громадянина колишнього СРСР, а новий паспорт громадянина України не отримувала. Зазначив, що з 1989 року заявниця постійно проживала на території України.
Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що заявниця є його дружиною та починаючи з 1989 року постійно проживала на території України разом із ним. Підтвердив втрату паспорт громадянина колишнього СРСР, та не отримання нового паспорта громадянина України.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 підтвердив, що заявниця разом зі своєю сім`єю з 1989 року проживає у будинку АДРЕСА_5 , що належить останньому на праві часткової власності. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення заяви, оскільки надані на підтвердження заяви докази, з урахуванням наявних у заявниці оригіналів документів, які стосуються саме ОСОБА_1 , обізнаність останньої у фактах власної біографії, так і показів свідків, які підтвердили послідовні та логічні факти, що узгоджуються з встановленими обставинами справи та дослідженими у справі доказами, суд вважав достатніми для встановлення факту постійного проживання заявниці на території України (Української РСР)станом на 24 серпня 1991 року з одночасним встановленням особи, яка звернулася до суду. 
Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, з огляду на таке. 
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.
Згідно із статтею 3 Закону України «Про громадянство» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, – з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, – з моменту внесення відмітки про громадянство України.
Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі – Порядок).
Пунктом 7 Порядку визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.
Оформлення належності до громадянства України стосується осіб, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та дітей таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття.
Перевірка належності до громадянства України стосується осіб, які перебувають за кордоном і в яких відсутні документи, що підтверджують громадянство України, або якщо виникла необхідність перевірки факту перебування таких осіб у громадянстві України.
Згідно з пунктом 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами «а» – «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.
Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про доведеність ОСОБА_1 належними та допустимими доказами факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. 
Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 стверджує про втрату паспорта громадянина колишнього СРСР, проте будь-яких доказів про причини та підстави, які заважали їй досить значний час звернутися до органу міграційної служби із заявою про втрату даного паспорта та отримати новий, матеріали справи не містять.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що до 1998 року заявниця користувалася паспортом СРСР, який підлягав заміні ще у 1991 році, про що заявниця зазначила у заяві до суду про встановлення факту, тобто, протягом семи років остання користувалась документом, який був недійсним на території України, при цьому, що фактично у заявниці на час звернення до суду із цієї заявою взагалі відсутній паспорт й втрата паспорту СРСР офіційно нічим не підтверджена. 
Разом з цим, покази свідків, допитаних в суді першої інстанції не узгоджуються з встановленими обставинами справи та дослідженими під час розгляду справи доказами, а тому не можуть бути покладені в основу судового рішення.
З урахуванням вищевикладеного, без проведення процедури встановлення особи та результатів проведення процедури встановлення особи, не можливо встановити особу в судовому порядку та як наслідок факт постійно проживання заявника на території України станом на 1991 рік на підставі доказів, які не містять інформації щодо такого проживання саме відносно особи, яка безпосередньо звернулася із заявою про встановлення такого факту, а тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно дослідив наявні у справі докази та не надав належної їм фактичної оцінки, у зв`язку з чим ухвалив рішення суду, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Враховуючи те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права та норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, з ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області судові витрати у розмірі 805,20 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області- задовольнити.
Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2023 року - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області судові витрати у розмірі 805,20 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

М.Ю. Лопатіна