ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/406/24 Справа № 194/803/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Корягін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Канурна  О. Д.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2024 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
       судді - доповідача Канурної О.Д.,
       суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2023 року у справі № 194/803/23 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я (суддя першої інстанції Корягін В.О.), -
В С Т А Н О В И В:
       У травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я у розмірі 268400,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він понад 24 роки перебував в трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», 05 січня 2016 року був звільнений у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі через стан здоров`я. У зв`язку із шкідливими і тяжкими умовами праці позивач отримав хронічні професійні захворювання. Відповідно до акту форми П-4 «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання» від 11 травня 2016 року, причинами виникнення професійних захворювань у позивача являється тривалий вплив на організм шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм. Позивачу 15 червня 2016 року МСЕК первинно було встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких 45% внаслідок радикулопатії, 10% внаслідок ХОЗЛ, 5% внаслідок туговухості та встановлена потреба в медикаментозному лікуванні. 22 червня 2020 року позивачу МСЕК повторно було встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких 45% внаслідок радикулопатії, 10% внаслідок ХОЗЛ, 5% внаслідок туговухості, та встановлено третю групу інвалідності безстроково. Рекомендовано медикаментозне лікування. 
Позивач зазначає, що у зв`язку з хронічними професійними захворюваннями та частковою втратою працездатності, порушено звичайний спосіб життя. Позивач позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, його систематично турбує нападоподібний кашель, як в денний, так і в нічний час, що порушує сон позивача та позбавляє його можливості відпочивати, призводить до важкості та болю в грудній клитині, у міжлопатковій ділянці, призводить до головного болю, до постійного відчуття втоми, загальної слабкості, турбує стійкий біль та обмеження рухів в лечових, ліктьових, колінних суглобах, утруднення ходи, шум у вухах та голові, погіршення слуху на обидва вуха.
Ушкодження здоров`я стало причиною необхідності додаткових зусиль для організації життя позивача, обмежило можливість позивача приділяти час своєму інтелектуальному та духовному розвиту, приділяти увагу близьким та рідним людям.
       Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я - задоволено частково.
       Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 120000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. 
       Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір у розмірі 1200,00 грн.
       Не погодившись з указаним рішенням суду, відповідач - Приватне акціонерне товариств «ДТЕК Павлоградвугілля» та позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, звернулись до Дніпровського апеляційного суду з апеляційними скаргами.
       ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про спричинення відповідачем моральної шкоди позивачу, про наявність причинно-наслідкового зв`язку між винними діями відповідача у порушенні ст. 153 КЗпП України та ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» і встановленням позивачу втрати професійної працездатності. Підприємство зауважило, що доказами спричинення моральної шкоди може бути висновок спеціаліста – психолога або висновок судового експерта психолога, показання свідків, характеристика з місця роботи, виписки з лікарні, якщо потерпілий звертався по допомогою до лікаря – невролога чи психіатра, рахунки від приватних психологів чи проходження спеціальних курсів реабілітації.
       На думку апелянта, позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди, оскільки така ознака як фізичний біль не є доказом спричинення моральної шкоди.
       З таких підстав апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким змінити рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2023 року в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 120000,00 грн., зменшивши розмір моральної шкоди до 60000,00 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, судового збору на користь держави до 1073 грн. 60 коп., розстрочивши виконання судового рішення на чотири місяця рівними частинами з граничною щомісячною виплатою в останній робочий день місяця.
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, в обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, не враховані висновки Верховного Суду відносно податків та інших обов`язкових платежів.
Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві, який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
У постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21 (провадження № 61 – 18490св21) викладено висновок про застосування нової редакції пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині оподаткування сум відшкодування моральної шкоди, завданої здоров`ю та життю фізичної особи, згідно з яким такі суми не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платників податку.
Позивач просить Дніпровський апеляційний суд змінити рішення суду, вказавши в другому абзаці резолютивної частини: «без відрахування податків та інших обов`язкових платежів» замість фрази «з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів»; в іншій частині рішення залишити без змін.
14 вересня 2023 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду витребувана цивільна справа у суду першої інстанції.
26 вересня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Дніпровського апеляційного суду.
       Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишено без руху для усунення недоліків, які апелянтом усунені 20 жовтня 2023 року.
       Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у даній справі, надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
       Копію ухвал про відкриття провадження та призначення справи до розгляду надіслані учасникам справи 09 листопада 2023 року засобами поштового зв`язку.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Як передбачено ч. 3 вказаної вище статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
       Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       З позовної заяви вбачається, що ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому апеляційну скаргу слід розглядати без повідомлення учасників справи.
       Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: зокрема, порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.         
       Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 26 листопада 1990 року по 03 жовтня 1994 року, з 06 лютого 1995 року по 30 травня 1996 року, з 13 червня 1996 року по 05 січня 2016 року перебував в трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», звільнений у зв`язку із невідповідністю виконуваній роботі через стан здоров`я за п. 2 ст. 40 КЗпП України.
       Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 травня 2016 року за формою П-4, професійне захворювання у позивача виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: пил, шум, вимушена робоча поза, несприятливий мікроклімат.
       Так, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 травня 2016 року за формою П-4 встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбувся при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача.
       Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12ААА № 017975 від 15 червня 2016 року ОСОБА_1 встановлено первинно втрату професійної працездатності - 60%, з яких 45% внаслідок радикулопатії, 10% внаслідок ХОЗЛ, 5% внаслідок туговухості, та встановлено третю групу інвалідності.
       Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12ААА № 058510 від 22 червня 2020 року ОСОБА_1 встановлено повторно втрату професійної працездатності - 60%, з яких 45% внаслідок радикулопатії, 10% внаслідок ХОЗЛ, 5% внаслідок туговухості, та встановлено третю групу інвалідності, безстроково.
       Рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування. Протипоказана важка фізична праця, робота в умовах не сприятливого мікроклімату, пилу, шуму, підземно.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не підтвердив факт заподіяння йому моральної шкоди належним доказом, а саме згадування про фізичні та моральні страждання в позовній заяві недостатньо, є безпідставними, виходячи з наступного.
Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Частиною 1 статті 153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.
Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Як вбачається із частини 4 вказаної вище статті, власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
       Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
       Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
       У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 (1-рп/2004) зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
       Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 210/4342/18.
       Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       З пунктів 36, 37 правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17 вбачається, що право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
       У рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року визначено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.
       У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155, ратифікованою Україною законом № 3988-VI (3988-17) від 02 листопада 2011 року передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів.
       Відповідно до ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
       Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
       Судом встановлено, що позивач змушений був пройти курси лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації її життя.
       Згідно з медичними документами, які містяться в матеріалах справи, позивачу рекомендовано: медикаментозне та санаторно-курортне лікування. Протипоказана важка фізична праця, робота в умовах не сприятливого мікроклімату, пилу, шуму, підземно.        
       Крім того, суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача про відсутність у відповідача підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю наявності у позивача моральної шкоди, та відсутністю будь-яких доказів наявності зміни психічного стану, підтвердження факту звернення позивача до фахових лікарів, висновків лікаря щодо виявленого діагнозу, який був би встановлений як наслідок фізичних та душевних страждань, а також відсутністю причинного зв`язку між отриманим позивачем професійним захворюванням та його працею на підприємстві відповідача, оскільки у п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 травня 2016 року, визначено, що підставою для встановлення позивачу професійного захворювання стала тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, виконання важкої фізичної праці.
       Доказів на спростування наявності шкідливих факторів виробничого середовища та шкідливого впливу на здоров`я позивача за вищевказаний період роботи - відповідачем не надано.
       Крім того, матеріали справи доводять, що стан залежності позивача від його хвороби на сьогоднішній день формує його сприйняття оточуючого світу, породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється у позивача, перетворюючись на страждання, через чітке розуміння ним відсутності перспективи одужання у майбутньому. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Також, твердження представника відповідача щодо інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Окрім цього, доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу в порядку ст. 237-1 КЗпП України. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності останньому спричинена моральна шкода.
       Судом встановлено, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня пилу гірничої маси на робочому місці позивача, шуму, показників важкості праці, що підтверджено висновками комісії при розслідуванні хронічного професійного захворювання, на підставі яких складено Акт розслідування причини професійного захворювання від 11 травня 2016 року, який відповідачем на час його складання не оскаржений, а тому наявні правові підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання.
       Враховуючи вищенаведене, виникнення професійного захворювання та втрата працездатності, призводять до постійного перенесення позивачем больових відчуттів, до необхідності проходження лікування, що має наслідком нераціональної втрати часу та життєвої енергії, ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя позивача, втрата працездатності призвела до відсутності у позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, оскільки позивачу встановлено 3 групу інвалідності та протипоказана робота в підземних умовах, несприятливого мікроклімату, що обмежило життєву активність позивача.
       Перелічені негативні явища в житті позивача переконливо доводять факт завдання позивачу немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання та стійкої втрати професійної працездатності, що є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони відповідача.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не надано обгрунтування розміру моральної шкоди,є безпідставними, виходячи з наступного.
       Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ані ж достатнім.
       Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007 р.).
       При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, обсяг, характер, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті позивача.
       Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення за рахунок відповідача.        
       З огляду на викладене, при вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди суд враховує глибину та період фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, ступінь втрати ним професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я в майбутньому, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, ступінь вини відповідача в спричиненні шкоди, та характер немайнових витрат, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, та визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, в розмірі 120000,00 грн., що відповідатиме завданим моральним стражданням позивача та буде достатнім для її відшкодування.
Враховуючи викладене вище, Дніпровський апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача - Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», немає.
Разом з тим, доводи позивача в апеляційній скарзі заслуговують на увагу, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Верховний Суд звернув увагу на те, що згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.
Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц (провадження № 61-14316 св 18).
Враховуючи викладене вище, Дніпровський апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача - Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, підлягає задоволенню.
       Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В:
       
        Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, задовольнити. 
       Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (ЄДРПОУ 00178353) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 120000 (сто двадцять тисяч грн.) 00 коп. без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. 
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
       
Судді:                                                                 О.Д.Канурна

                                                                        Т.В.Космачевська

                                                                        О.В. Халаджи