ПОСТАНОВА 
Іменем України

09 січня 2024 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 405/2886/23
провадження № 22-ц/4809/302/24 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Письменного О.А., 
за участю секретаря судового засідання Гончар О.В.,
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 листопада 2023 року у складі судді Драного В.В.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1  звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, а саме: 8 автомобілів загальною вартістю 8089632 грн., 3 одиниць зброї загальною вартістю 472074 грн. та грошових коштів, що зберігаються на чотирьох банківських рахунках.
8.05.2023 ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Швець Р.Ю., подав до суду зустрічний позов до відповідача ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, а саме: житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки кадастровий номер 3510100000:45:399:0014, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вказаних 8 (восьми) автомобілів загальною вартістю 8089632 грн., 3 одиниць зброї загальною вартістю 472074 грн. та грошових коштів, що зберігаються на 4 (чотирьох) банківських рахунках.
Ухвалою суду від 17.07.2023 зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (справа № 405/3141/23) прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя (справа № 405/2886/23).
16 листопада 2023 року   ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову, шляхом вилучення 13 транспортних засобів у ОСОБА_2 або у будь-яких інших осіб, у яких вони можуть перебувати у володінні або в користуванні та передачі їх на відповідальне зберігання до ДП «Сетам», а також накласти арешт на грошові кошти, які зберігаються на всіх рахунках ОСОБА_2 у АТ «Мотор-Банк», АТ «Райффайзен Банк», АТ «Комерційний Індустріальний Банк» та АТ «Таскомбанк». 
Вказана заява обґрунтована тим, що за час спільного проживання сторонами було набуто майно, зокрема 13 транспортних засобів, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також зазначила, що сторони мали готівкові кошти у розмірі близько 500 000 грн., які були викрадені у період часу з 15.07.2023 по 15.08.2023. В цей час, відповідач поклав 500 000 грн. готівки до АТ «Мотор-Банк» в якості заставних коштів за свого адвоката ОСОБА_3 . 
Зазначала, що метою забезпечення позову є збереження матеріального об`єкта спору до вирішення справи в суді. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому та ефективний захист її оспорюваних прав внаслідок недобросовісної поведінки з боку відповідача. Дана необхідність обумовлена тим, що спірні автомобілі на даний час перебувають у володінні відповідача ОСОБА_2 , який може суттєво погіршити їх технічний стан шляхом експлуатації або вилучення складових частин (запчастин, електронної техніки, колес, тощо), неналежного зберігання та продаж з метою реалізації деталей транспортних засобів, що в подальшому може призвести до неповного захисту оспорюваних прав позивача, ускладнення виконання чи взагалі до унеможливлення виконання рішення про поділ майна подружжя.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.11.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що при вирішенні питання про забезпечення позову, суд першої інстанції мав брати до уваги інтереси не тільки відповідача (власника), а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв?язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення.
Вважає, що судом першої інстанції порушено норми ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Вказує, що для збереження майна було визначено саме Державне підприємство «СЕТАМ» в якості третіх осіб, оскільки відповідач не дає можливості їй користуватися своїми правами. Зазначена вище установа зможє забезпечити якісне зберігання транспортних засобів до моменту вирішення питання за позовом про поділ майна подружжя.
Звертала увагу суду, що у неї немає даних де саме зберігаються ОСОБА_2 спірні транспортні засоби, і невідомо чи транспортні засоби використовуються за призначенням, а тому є велика вірогідність того, що до завершення розгляду справи про поділ майна подружжя їх вартість може суттєво знизитися, або вони взагалі зникнуть.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 зазначив, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою, вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом вилучення транспортних засобів, суд взяв до уваги інтереси не тільки позивача, а й відповідача, права якого можуть бути порушені у зв?язку із застосуванням відповідних заходів.
Зауважив, що до тепер відповідачем не було здійснено жодної спроби реалізувати, сховати, передати та будь-які інші дії, які б вказували на те, що ним не буде виконане майбутнє рішення суду.
Натомість, вилучення майна, яке є джерелом доходу відповідача, позбавить власника можливості користуватися ним, що призведе до порушенням його прав.
Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити. 
Відповідач та його представник заперечили протии апеляційної скарги, просили ухвалу суду залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, шляхом вилучення транспортних засобів та передачі їх на відповідальне зберігання до Державного підприємства «СЕТАМ» та накладення арешту на грошові кошти, які зберігаються на всіх банківських рахунках відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що такий вид забезпечення позову порушує право відповідача ОСОБА_2 на користування належним йому майном та надає перевагу позиції позивача ще до моменту вирішення справи по суті.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.
Згідно з частиною першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Забезпечення позову по суті – це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема у пункті 1 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.  
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20) Верховний Суд дійшов висновку, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, суд правильно виходив з того, що викладені в заяві про забезпечення позову обставини не є свідченням того, що відповідач вчиняє будь-які дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання.
З матеріалів справи вбачається, що 27.04.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, а саме: 8 автомобілів загальною вартістю 8089632 грн., 3 одиниць зброї загальною вартістю 472074 грн. та грошових коштів, що зберігаються на чотирьох банківських рахунках і подала до суду заяву про забезпечення позову.
08.05.2023 ОСОБА_2 подав суду зустрічний позов до відповідача ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, а саме: житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки кадастровий номер 3510100000:45:399:0014, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вказаних 8 (восьми) автомобілів загальною вартістю 8089632 грн., 3 одиниць зброї загальною вартістю 472074 грн. та грошових коштів, що зберігаються на 4 (чотирьох) банківських рахунках.
14.07.2023 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 9 автомобілів (8 вказаних вище автомобілів та автомобіль ВАЗ 21214), зброю та грошові кошти, що знаходяться на вказаних банківських рахунках, та в порядку поділу майна подружжя: визнати за позивачем ОСОБА_1 на автомобіль TOYOTA HIGHLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , та припинити право спільної сумісної власності відповідача ОСОБА_2 як одного з подружжя на даний автомобіль; визнати за відповідачем ОСОБА_2 , право власності на решту автомобілів та зброю: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , грошову компенсацію в загальному розмірі 3 016 692,50 грн. за частку у спільному майні подружжя; після повної сплати відповідачем ОСОБА_2 , грошової компенсації у розмірі 3 016 692,50 грн. за частку у спільному майні подружжя позивачу ОСОБА_1 - припинити право спільної сумісної власності позивача ОСОБА_1 як одного з подружжя на решту автомобілів, окрім TOYOTA HIGHLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , та зброю.
Таким чином, між сторонами виник спір щодо згаданого вище майна.
Згідно свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, що містяться у звітах про оцінку майна, доданих до позову, автомобілі марки MERCEDES-BENZ ATEGO державний номерний знак НОМЕР_2 , марки MERCEDES-BENZ ATEGO, державний номерний знак – НОМЕР_3 , марки BURG BPM-0018TCSXX-BX державний номерний знак НОМЕР_4 , марки DAF 95 XF 380 державний номерний знак НОМЕР_5 , марки TOYOTA LAND CRUISER 200, державний номерний знак НОМЕР_6 , марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 416, державний номерний знак НОМЕР_7 , марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 416 CDI, державний номерний знак НОМЕР_8 , належать ОСОБА_2 на праві власності, а автомобіль марки TOYOTA HIGHLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , належить позивачу ОСОБА_1 . 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.04.2023 заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково, накладено арешт на вказані спірні автомобілі та зброю.
Водночас, у поданій повторно заяві про забезпечення позову, ОСОБА_1 зокрема, просить вилучити 13 транспортних засобів у ОСОБА_2 або у будь-яких інших осіб, у яких вони можуть перебувати у володінні або в користуванні та передачі їх на відповідальне зберігання до ДП «Сетам» та накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на всіх рахунках ОСОБА_2 у вказаних банківських установах.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вилучення спірних транспортних засобів у ОСОБА_2 або у будь-яких інших осіб, у яких вони можуть перебувати у володінні або в користуванні та передачі на зберігання Державного підприємства «СЕТАМ», суттєво порушить право власності власника на це майно, крім того позивачкою не зазначено у кого саме вказані транспортні засобі можуть перебувати у володінні. 
Правильними є також встановленні судом обставини, що транспортні засоби НОМЕР_9 , причіп ЛЕВ 1430-283430, автомобіль ГАЗ 331043, причіп САНТЕЙ 2500 не відносяться до предмету спору у даній справі, а заявник жодним чином не обґрунтувала та не довела наявності причинного зв`язку між незастосуванням заходів забезпечення позову щодо вказаного майна та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду у справі щодо іншого майна, яке є предметом спору.
Колегія суддів вважає, що такий вид забезпечення позову як вилучення 13 транспортних засобів у ОСОБА_2 або у будь-яких інших осіб, у яких вони можуть перебувати у володінні або в користуванні та передачі їх на відповідальне зберігання до ДП «Сетам», крім того, що суттєво порушить право власності власника на це майно, є безпідставним, оскільки ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.04.2023 накладено арешт на спірні автомобілі та зброю, що є достатніми заходами забезпечення позову та може гарантувати виконання можливого рішення суду.
Обґрунтованою є відмова суду першої інстанції у задоволенні вимог заяви про забезпечення позову про накладення арешту на грошові кошти, оскільки ОСОБА_1 не зазначено банківські рахунки, належні відповідачу ОСОБА_2 , на які вона просить накласти арешт. 
Беручи до уваги зазначене, колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги як безпідставні, оскільки вони ґрунтується на помилковому тлумаченні норм процесуального права та неправильній оцінці обставин справи.
Так, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову дійшов правильного висновку про відмову у її задоволенні через відсутність передбачених законом підстав для забезпечення позову, а тому в силу положень статті 375 ЦПК України відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
З огляду на результати розгляду апеляційної скарги відсутні передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 10 січня 2024 року.

Головуючий суддя                                                                 А.М. Головань

Судді                                                                                 Л.М. Дьомич

       О.А. Письменний