ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 703/4605/23                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                     Крива Ю.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 листопада 2023 року (розглянута за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, м. Сміла, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Інспектор Управління патрульної поліції в Черкаській області сержант поліції Орел Максим Олегович про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И Л А:
У вересні 2023 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: інспектор Управління патрульної поліції в Черкаській області сержант поліції Орел Максим Олегович про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
В позові просить суд скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції в Черкаській області Орла Максима Олеговича серії ЕАТ №7733309 від 14 вересня 2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. а справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
В обґрунтування позову позивач вказує, що постановою серії ЕАТ №67733309 від 14 вересня 2023 року, що винесена інспектором УПП в Черкаській області сержантом поліції Орлом М.О., його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн.
Вказану постанову вважає незаконною і такою, що підлягає до скасування із закриттям провадження у справі (п.3 ч.3 ст.286 КАС України) з огляду на таке.
Позивач вказує, що із оскарженої постанови від 14 вересня 2023 року вбачається, що він, керував транспортним засобом марки «Nissan Теrrаnо» д.н.з НОМЕР_1 по вул. Смілянській, 181, в населеному пункті м. Черкаси, зі швидкістю 73 км/год., чим перевищив дозволену швидкість на 23 км/год. Швидкість вимірювалась за допомогою приладу ТruСаm 000735 фото та відео з якого додається, чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху України та притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, шляхом винесення вказаної постанови.
При цьому, позивач зауважив, що у резолютивній частині оскаржуваної постанови, у розділі «До постанови додаються», інспектором Орлом М.О. зазначено: «Бк 472416». Інших доказів, що стали підставою до винесення оскаржуваної постанови інспектором УПП в Черкаській області в оскаржуваній постанові не зазначено, а тому, на думку позивача, слід вважати, що їх і не було встановлено посадовою особою, якою її винесено.
Позивач вважає, що ця постанова винесена з порушенням вимог, передбачених ст. 251-252, 283 КУпАП.
Позивач звертає увагу суду на той факт, що після зупинки його Інспектором останній показав лише фото фіксації порушення ним п.12.4 ПДР України, на якому було зображено лише цифрове значення одиниці вимірювання швидкості руху, а саме: 73 км/год., при цьому марку, модель автомобіля та його номерний знак на фото видно не було.
Також позивач зазначає, що разом із керованим ним автомобілем у попутному напрямку по вул. Смілянській в м. Черкаси рухалося іще декілька автомобілів, деякі з них випереджали його авто, однак зупинені інспектором не були.
З огляду на викладене позивач вважає, що фактичні обставини справи є такими, що не відповідають дійсності, оскільки ймовірно інспектор зафіксував швидкість не керованого ним автомобіля, а автомобіля, що рухався у попутному напрямку, який, з невідомих йому причин, не зупинив.
При цьому позивач зауважив, що на його прохання надати відео докази на підтвердження обставин, що викладені у постанові, інспектор повідомив, що цим правом він зможе скористатись у суді.
Також позивач вказує, що незаконність оскаржуваної постанови полягає і в тому, що інспектором УПП в Черкаській області Орлом М.О. здійснювалось вимірювання швидкості руху з грубим порушенням норм Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року. Так, законодавством безальтернативно визначено, що технічні прилади підлягають фіксації на стаціонарних (нерухливих) засобах (предметах). Водночас використовувати вказані технічні прилади, гримаючи їх в руках, чинним законодавством працівникам поліції, до яких відноситься інспектор, не дозволено, відтак, на переконання позивача результати вказаних технічних приладів апріорі є не правильними, а відповідно і не можуть бути доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.
Пояснює, що у конкретному випадку, всупереч положенням Закону України «Про Національну поліцію», прилад ТruСаm 000735 під час вимірювання швидкості не був закріплений/ змонтований/ розміщений згідно з вимогами ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» та не працював у автоматичному режимі. Натомість, інспектор поліції здійснював вимірювання швидкості, тримаючи прилад у руках а тому і зафіксовані в означений спосіб результати такого приладу не є об`єктивними і законними.
Тому позивач вважає, що висновки Інспектора про перевищення саме ним, як водієм відповідного автомобіля, дозволеної для руху швидкості на 23 км/год. є такими, що не ґрунтуються на здобутих відповідно до норм чинного законодавства результатах вимірювання, а відтак, оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню.
Також позивач вказує, що інспектором не здобуто жодного доказу у розумінні ст.251 КУпАП, з якого вбачалося б порушення ним як водієм транспортного засобу Nissan Теrrаnо д.н.з НОМЕР_1 п.12.4 ПДР України, оскільки у резолютивній частині оскаржуваної постанови, у розділі «До постанови додаються», не зазначено доказу, який би додавався інспектором до постанови, зокрема, фото і відео з приладу ТruСаm 000735, мова про які йдеться у фабулі інкримінованого мені адміністративного правопорушення.
Водночас вказівка у розділі «До постанови додаються» про те, що додається Бк 472416, на думку позивача, може свідчити лише про те, що інспектором велась відеозйомка за допомогою нагрудної бодікамери, що має порядковий номер запису 472416. Однак, вважає, що відео із бодікамери не є належним і допустимим доказом вчинення саме ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки бодікамери не є тими технічними приладами, за допомогою яких працівник поліції має змогу визначити швидкість руху автомобіля.
Також позивач зазначає, що у вказаному розділі оскаржуваної постанови, «Бк 472416» є навіть некоректним, оскільки сама бодікамера як об`єкт матеріального світу не може слугувати доказом вчинення чи не вчинення особою адміністративного правопорушення, натомість відповідно до положень ст.251 КУпАП, доказом може бути відеозапис, тобто результат роботи камери. Однак, в оскаржуваній постанові не зазначено, що до неї додається відеозапис.
Таким чином, на думку позивача, єдиним доказом його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. є безпосередньо зміст постанови серії ЕАТ №7733309 від 14.09.2023, однак, як вказує позивач, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.
На підставі викладених обставин позивач просить суд скасувати постанову серії ЕАТ №7733309 від 14 вересня 2023 року, винесену інспектором УПП в Черкаській області Орлом М.О., якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340 грн, а справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлена.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таку, що складена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що 14 вересня 2023 року інспектором Управління патрульної поліції в Черкаській області Орлом М.О. було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №67733309, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., за порушення п. 12.4 ПДР України.
Із оскарженої постанови серії ЕАТ №67733309 вбачається, що 14 вересня 2023 року о 11:29:28 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Nissan Теrrаnо» д.н.з НОМЕР_1 по вул. Смілянській, 181, в населеному пункті м. Черкаси, зі швидкістю 73 км/год., чим перевищив дозволену швидкість на 23 км/год. Швидкість вимірювалась за допомогою приладу ТruСаm 000735 фото та відео з якого додається, чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху України - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год).
Вважаючи постанову у справі про адміністративне правопорушення незаконною, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову цінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Щодо правомірності винесення постанови серії ЕАТ №7733309 у справі про адміністративне правопорушення від 14 вересня 2023 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1  ст. 122 КУпАП України  та застосовано адміністративне стягнення, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно пункту 8 частини 1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
У статті 7 КУпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до статті 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Закон України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Відповідно до пункту 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до пункту 1.3. Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно з пунктом 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Вимогами пункту 2.3 Правил дорожнього руху визначено, зокрема, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.
Приписами пункту 12.4 ПДР закріплено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕАТ №7733309 від 14 вересня 2023 року вбачається, що водій ОСОБА_1 в населеному пункті, а саме по вул. Смілянській, 181 в м. Черкаси, рухався зі швидкістю 73 км/год., перевищивши встановлене обмеження швидкості руху на 23 км.
Так, приписи статті 251 КУпАП визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Згідно статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Отже положеннями ст. ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено можливість використання поліцією застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Як установлено судом, швидкість руху транспортного засобу була зафіксована за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 № 000735.
Колегія суддів зазначає, що TruCAM - це лазерний вимірювач швидкості, який здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. TruCAM автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.
Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.
Правильність реалізації у приладі TruCAM зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації, відповідно до сертифікату перевірки типу вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20/20.
Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.
Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.
В якості доказів правомірності використання приладу TruCAM, відповідачем додано до відзиву копію свідоцтва про повірку №22-01/26091 від 19.09.2022 року; копію сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012; копію експертного висновку № 04/05/02-2522 від 07.09.2021 року; копію листа першого заступника начальника ДПП Білошицького О.Г. від 04.10.18 року та методичні рекомендації щодо використання лазерних вимірювачів швидкості TruCAM; копію експертного висновку № 285 від 29.07.2011 року; відповідь державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 04.10.2018 року; лист «ДП «Укрметртестстандарт»« за вих. № 22-38/49 від 01.10.2019 року.
Надані представником відповідача документи в своїй сукупності підтверджують правомірність використання приладу TruCam LTI 20/20 № 000735, а також достовірність результатів, отриманих з його допомогою.
Щодо доводів позивача про порушення поліцейським порядку використання вимірювача швидкості, який знаходився в руках поліцейського при вимірюванні швидкості, що, ніби-то, суперечить статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), колегія суддівзазначає наступне.
Пунктом 9 частини 1 статті 31 Закону № 580-VIII встановлені види превентивних поліцейських заходів, до яких належить застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Стаття 40 Закону № 580-VIII регулює порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, частиною першої якої в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:
1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
За змістом частини 2 статті 40 Закону № 580-VIII інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.
За технічними характеристиками лазерний вимірювач швидкості TruCаm відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі (без участі оператора).
Таким чином, доводи позивача про порушення співробітником поліції порядку використання вимірювача швидкості є помилковим, оскільки законодавство не містить імперативних приписів стосовно стаціонарного розміщення приладу TruCam та здійснення фіксації таким приладом тільки в автоматичному режимі.
Відтак посилання позивача, що використання приладу TruCam в ручному режимі суперечить вимогам законодавства, є безпідставним.
Крім того, в позовній заяві позивач зазначає, що відповідач під час складання спірної постанови не мав допустимих доказів перевищення швидкості руху.
Колегія суддів відхиляє наведені доводи позивача, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами відеофіксації, на яких зафіксовано транспортний засіб марки «Nissan Теrrаnо» д.н.з НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 73 км/год. А саме вчинення ОСОБА_1 правопорушення було зафіксовано на лазерний вимірювач швидкості руху т/з ТruСаm серійний номер 000735.
Також відхиляє твердження позивача про те, що на відеозаписі № 1694690932_УВ000_0914_112852, який міститься на диску, доданому представником відповідача по відзиву на позов, зафіксовано швидкість не його автомобіля. Так, факт руху автомобіля, яким керував позивач ОСОБА_1 зі швидкістю 73 км/год, підтверджується відеозаписом, здійсненим за допомогою лазерного вимірювача швидкості ТruСаm серійний номер 000735. При огляді вказаного відеозапису судом встановлено, що таке твердження позивача не відповідає дійсним обставинам справи. Оскільки, на зазначеному відеозаписі зафіксовано конкретну швидкість - 73 км/год, дату і час фіксації автомобіля в момент появи червоного хреста, які є незмінними увесь час поки відео показує рух автомобіля марки «Nissan Теrrаnо» д.н.з НОМЕР_1 , яким керував позивач. В момент проїзду автомобіля під керуванням позивача на вказаному відрізку дороги вбачається проїзд також інших автомобілів, однак швидкість таких не було зафіксовано лазерним вимірювачем ТruСаm, оскільки на відео відображена така фіксація швидкості шляхом появи червоного хреста лише в зоні руху автомобіля марки «Nissan Теrrаnо» д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням позивача.
Відтак на поданому представником відповідача відеозаписі міститься необхідна інформація для встановлення факту вчинення правопорушення, а саме: дата та час вчинення правопорушення; відеофіксація автомобіля з чітким зображенням державного номерного знаку; швидкість руху автомобіля, км/год.
Аналіз усіх наявних в справі доказів, в тому числі відео фіксації автомобіля, дає підстави стверджувати, що факт перевищення встановленого обмеження швидкості автомобілем марки «Nissan Теrrаnо» д.н.з НОМЕР_1 у населеному пункті більш як на двадцять кілометрів на годину, власником якого є позивач, доведений в повній мірі.
Подані представником відповідача докази відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, ст.ст. 72,73,74,75,76 КАС України, відображають обставини, які описані в оскаржуваній постанові, одержані без порушення порядку, встановленого законом, а тому є належними, достовірними та достатніми для притягнення винної особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Усі інші твердження позивача не спростовують факту вчинення ним правопорушення та спростовуються наданими суду доказами. Відтак, решта доводів позову є власним розумінням позивачем діючого законодавства, і не спростовують правильність прийнятого поліцейським рішення.
Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Також, частиною другою статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При цьому Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77).
Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які викладені ним у позовній заяві, а також доказів на спростування факту вчинення саме ним інкримінованого адміністративного правопорушення.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення доведена та у інспектора були наявні правомірні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, останній діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а надані суду докази повністю підтверджують порушення позивачем вимог п.12.4 ПДР України, а тому спірна постанова винесена з дотриманням вимог встановлених КУпАП та скасуванню не підлягає.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, проаналізувавши докази у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно винесено постанову стосовно позивача ОСОБА_1 , а тому на підставі п.1 ч. 3 ст. 286 КАС України, колегія суддів поргоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову та залишення рішення суб`єкта владних повноважень без змін.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову та залишення рішення суб`єкта владних повноважень без змін.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень  та  у спосіб, що визначені  Конституцією  та  законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод  та  інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 205, 241, 242, 243, 251, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 листопада 2023 року - без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк           

Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак          

          М.І. Кобаль