ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2024 року          м.Дніпро         Справа №  904/1475/23
Центральний   апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого   судді:   Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.
секретар судового засідання Крицька Я.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2023 (суддя Назаренко Н.Г.)

у справі № 904/1475/23 
за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради "Аульський водовід" 
про стягнення заборгованості
ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради "Аульський водовід" про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0579-02024 від 05.06.2019 у розмірі 19 535 411,89 грн, з яких 10 988 861,87 грн - основний борг, 385 549,58 грн - 3% річних, 2 806 699,28 грн - інфляційні втрати, 1 189 668,47 грн - пеня, 4 164 632,69 грн - штраф. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2023 провадження у справі №904/1475/23 в частині стягнення заборгованості на суму 10 988 861,87 грн - закрито. Позов в іншій частині вимог залишено без розгляду.  
Не погодившись з ухвалою суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся позивач – Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго", в якій просив скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2023 року по справі № 904/1475/23 в частині закриття провадження щодо вимог позивача про стягнення 385 549,58 грн - 3% річних, 2 806 699,28 грн – інфляційних втрат, 1 189 668,47 грн - пені, 4 164 632,69 грн – штрафу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права.
Наголошує, що під час судового засідання 03.07.2023 не було зобов`язано представника позивача надати письмові пояснення, що підтверджується відеозаписом судового засідання, натомість в ухвалі суду було зобов`язано позивача надати пояснення щодо розрахунку стягуваних сум із зазначенням  сум та періоду нарахування по всім платежам, копію якої скаржник отримав лише 17.07.2023.
Стверджує, що витребувані судом письмові пояснення не мають статусу доказів, тому закриття провадження на підставі неподання позивачем пояснень є порушенням п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України.
Крім того, вважає, що поданий з позовом розрахунок містив усі відомості, які витребував суд, а тому мав можливість розглянути справу по суті за наявними в матеріалах доказами.
Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.
Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.
Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
В судовому засіданні 11.01.2024 приймали участь представник позивача (апелянта) в режимі відеоконеференції поза межами приміщення суду та представник відповідача в залі суду.
Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд скасувати оскаржувану ухвалу в частині закриття провадження у справі про стягнення 385 549,58 грн - 3% річних, 2 806 699,28 грн – інфляційних втрат, 1 189 668,47 грн - пені, 4 164 632,69 грн – штрафу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Представник відповідача просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради "Аульський водовід" про стягнення заборгованості  за договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0579-02024 від 05.06.2019 у розмірі 19 535 411,89 грн, з яких 10 988 861,87 грн - основний борг, 385 549,58 грн - 3% річних, 2 806 699,28 грн - інфляційні втрати, 1 189 668,47 грн - пеня, 4 164 632,69 грн - штраф. 
Ухвалою від 04.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 02.05.2023. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.07.2023 відкладено судове засідання з розгляду справи по суті позовних вимог на 24.07.2023. Позивача зобов`язано надати письмові пояснення щодо розрахунку стягуваних сум із зазначенням сум та  періодів нарахування (з__  по___) пені, штрафу, інфляційних втрат, 3% річних.
24.07.2023 сторони в судове засідання не з`явилися, позивач вимоги суду, викладені в ухвалі від 03.07.2023, не виконав. 
Суд першої інстанції, зважаючи на сплату відповідачем суми основного боргу у розмірі 10 988 861,87 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1707 від 04.04.2023 (т. 2, а.с. 16), дійшов висновку, що предмет спору в цій частині у справі відсутній, а тому закрив провадження у справі в цій частині позовних вимог на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апелянт оскаржує ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2023 у справі № 904/1475/23 лише в частині вирішення судом вимог позивача про стягнення 385 549,58 грн - 3% річних, 2 806 699,28 грн – інфляційних втрат, 1 189 668,47 грн - пені, 4 164 632,69 грн – штрафу, відтак апеляційне провадження здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги і судом не перевіряється законність та обґрунтованість рішення в іншій (неоскаржуваній) частині. 
Суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України).
У розумінні наведених положень процесуального закону, залишення позову без розгляду на підставі пункту 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України можливе за умови, якщо суд позбавлений можливості вирішити спір по суті з вини позивача, який не подав без поважних причин витребувані згідно з ухвалами суду докази, необхідні для вирішення спору, або його представник не з`явився на виклик у засідання господарського суду чи не повідомив про причини неявки і його нез`явлення перешкоджає вирішенню спору. Тобто, коли йдеться про ігнорування позивачем своїх процесуальних обов`язків і вимог суду, що унеможливлює розгляд господарським судом і вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.
Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду по суті заявленого спору у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
Аналіз змісту наведених норм процесуального закону свідчить, що обов`язковими умовами для застосування передбачених ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності. 
Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не недійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
У разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, приписами ст.ст. 202, 226 ГПК України передбачено подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності. 
Тобто, право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності.
Викладене відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2020 у справі №910/16978/19, від 16.10.2020 у справі № 910/8816/19, які в силу положень ч. 4 ст. 236 ГПК України враховуються при виборі і застосуванні норм права.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13.01.2021 у справі № 910/4372/20, оскільки об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у вказаних постановах виклала правовий висновок щодо застосування ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України (неявка позивача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання за відсутності клопотання останнього про розгляд справи за його відсутності є підставою для залишення позову без розгляду) і такий висновок є чітким, зрозумілим й сприяє однозначному застосуванню вказаних норм процесуального права, то суд касаційної інстанції не вбачає підстав для відступу від правової позиції об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної у постановах від 13.09.2019 у справі № 916/3616/15, від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19, від 10.02.2021 у справі № 916/365/17.
При цьому, саме у разі подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності і лише в тому разі, якщо його нез`явлення перешкоджає розгляду справи, суд відповідно до вимог ст.ст. 120, 121 ГПК України може визнати явку позивача обов`язковою та викликати його у судове засідання.
Залишаючи позов частині позовних вимог позивача про стягнення 385 549,58 грн - 3 % річних, 2 806 699,28 грн - інфляційних втрат, 1 189 668,47 грн - пені, 4 164 632,69 грн – штрафу без розгляду, господарський суд виходив з того, що ухвалою від 03.07.2023 позивача зобов`язано надати письмові пояснення щодо розрахунку стягуваних сум із зазначенням сум та  періодів нарахування (з__  по___) пені, штрафу, інфляційних втрат, 3% річних.
Позивач вимоги суду не виконав, письмових пояснень  щодо розрахунку стягуваних сум не надав, в зв`язку з чим неможливо перевірити надані позивачем розрахунки штрафних санкцій.
Апеляційний суд зауважує, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.07.2023 явка позивача не визнавалась обов`язковою.
Водночас, що у зв`язку з тим, що з розрахунку, наданого позивачем, неможливо перевірити правильність нарахованих ним до стягнення сум пені, штрафу, інфляційних втрат, 3% річних, суд вважав за необхідне зобов`язати позивача надати письмові пояснення щодо розрахунку стягуваних сум із зазначенням сум та періодів нарахування (з__  по___) пені, штрафу, інфляційних втрат, 3% річних.
Колегія суддів зазначає, що вимоги ухвали від 03.07.2023 позивачем не було виконано, що й стало підставою для залишення позовних вимог у відповідній частині позову без розгляду.
Проте, судом не було враховано, що відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
В свою чергу, за приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.
Аналіз вищенаведених приписів процесуального законодавства вказує на те, що письмові пояснення не відносять до доказів, а є різновидом письмових заяв учасників справи.
При цьому подання останніх як це передбачено ч. 4 ст. 161 ГПК України є саме правом учасника, а не його обов`язком.
А ч. 1 ст. 226 ГПК України визначає випадки, за яких суд залишає позов без розгляду, зокрема, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору (п. 4).
Тобто мова йде сам про ненадання доказів, що перешкоджає виконанню судом завдань та дотримання основних засад (принципів) господарського судочинства, визначених у ст. 2 ГПК України.
Неподання письмових пояснень не може вважатися об`єктивною перешкодою для розгляду справи по суті.
До того ж, позивачем було надано суду свої заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору у відповіді на відзив.
Крім того, поза увагою суду залишилось те, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 03.07.2023 була направлена електронною поштою й отримана позивачем лише 17.07.2023, що залишало мало часу для подання відповідних пояснень та обґрунтування розрахунку.
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про передчасність висновків суду першої інстанції про необхідність залишення позовних вимог в цій частині без розгляду.
Отже, аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали було допущено порушення норм процесуального права, знайшли своє підтвердження.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги — є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі — Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11.11.1996 у справі «Кантоні проти Франції» («CANTONI v. FRANCE»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11.04.2013 у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11).
Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20.02.2014).
У рішенні від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» справі та у рішенні від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Отже, виходячи з викладеного, залишення позову без розгляду з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів, про порушення яких він стверджував.
Принцип справедливості судового розгляду в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.
Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatismutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).
Відповідно до п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 03.07.2014 no. 4436/07, остаточне 17.11.2014: "Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18.07.2006 та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21.04.2011).
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 
Слід зауважити, що апелянт у своїй апеляційній скарзі просив суд скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2023 у справі № 904/1475/23 в частині закриття провадження щодо вимог позивача про стягнення 385 549,58 грн - 3% річних, 2 806 699,28 грн – інфляційних втрат, 1 189 668,47 грн - пені, 4 164 632,69 грн – штрафу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Водночас, з огляду на те, що у відповідній частині позовних вимог позов було залишено без розгляду, а не закрито провадження, як помилково вважає скаржник, враховуючи межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, визначені положеннями ст. 269 ГПК України, апеляційну скаргу належить задовольнити частково: оскаржувану ухвалу в частині залишення позову без розгляду скасувати з направленням справи для продовження розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області.
Частиною 14 статті 129 ГПК України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, має здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2023 у справі № 904/1475/23 задовольнити частково.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2023 у справі №904/1475/23 в частині залишення позову без розгляду - скасувати.
Справу № 904/1475/23 в цій частині направити для продовження розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області.
В решті ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2023 у справі №904/1475/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 17.01.2024

Головуючий суддя                                                                      В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                           Л.А. Коваль 

Суддя                                                                                           А.Є. Чередко