ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 р. 	Справа № 520/13995/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві  на рішення  Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Мороко А.С.)  від 29.08.2023 по справі № 520/13995/23
за позовом        ОСОБА_1        
до       Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві                         
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 03.02.2023 № 263040005287 про відмову у переводі з пенсії за віком, призначеної згідно Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та не зарахування до стажу державної служби періоду проходження служби в лавах Радянської Армії з 25.04.1979 по 16.06.1981;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо не зарахування до стажу державної служби періоду проходження військової служби в лавах Радянської Армії з 25.04.1979 до 16.06.1981 (2 роки 1 місяць 23 дні) та відмови у переведені позивача на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати позивачу до стажу державної служби період проходження служби в лавах Радянської Армії з 25.04.1979 по 16.06.1981 та перевести з 31.01.2023 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, пунктів 10, 12 Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889-УІП, з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 15/73-324 від 31.01.2023 та довідки № 15/73-325 від 31.01.2023 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) та здійснювати виплату такої пенсії з 31.01.2023 з урахуванням раніше проведених виплат.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31.01.2023 звернувся до ГУ ПФУ в м.Києві з заявою про перехід з пенсії за віком на загальних умовах на пенсію за віком як держслужбовця         згідно ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ. Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області розглянуто вказану заяву позивача за принципом екстериторіальності та прийнято рішення від 03.02.2023 № 263040005287«Про відмову в перерахунку пенсії» , яким позивачу відмовлено в переході з пенсії за віком на загальних умовах на пенсію за віком як держслужбовцю згідно ст. 37     Закону України «Про державну службу» посилаючись відсутність 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами КМУ. Позивач вважає, що пенсійний орган без належних на те правових підстав допустив  протиправну бездіяльність щодо не зарахування до стажу період служби, чим порушив право позивача на належне соціальне забезпечення. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 року адміністративний позов задоволено частково.
Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 03.02.2023 № 263040005287 про відмову позивачу у переводі з пенсії за віком, призначеної згідно Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати позивачу до стажу державної служби період проходження служби в лавах Радянської Армії з 25.04.1979 по 16.06.1981 та перевести з 31.01.2023 позивача на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, пунктів 10, 12 Закону України "Про державну службу від 10.12.2015 №889-VІП", призначивши з 31.01.2023 пенсію з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 15/73-324 від 31.01.2023 та довідки № 15/73-325 від 31.01.2023 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) та виплатити позивачу пенсію з 31.01.2023.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2147 грн. 20 коп. солідарно з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві не погодилось з рішенням суду першої інстанції та подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Зазначив, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", оскільки позивач не набув необхідного стажу на посаді державної служби.
Позивач письмовий відзив на апеляційну скаргу не подав.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлялись.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві і отримує пенсію за віком згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
31.01.2023  позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з заявою про перехід з пенсії за віком на загальних умовах на пенсію за віком як держслужбовцю згідно ст. 37 Закону України „Про державну службу” № 3723 - XII.
Рішенням від 03.02.2023 № 263040005287 відділу перерахунку пенсій №1 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком як держслужбовцю згідно ст.37 Закону України „Про державну службу” №3723-XII в зв`язку з відсутністю правових підстав, так як позивач не набув права на призначення пенсії згідно правил Закону України «Про державну службу», зокрема в зв`язку з відсутністю 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723 - XII та актами Кабінету Міністрів України. У рішенні вказано, що страховий стаж позивача на посаді державного службовця складає 8 років 5 місяців 2 дні.
Листом від 12.04.2023 № 2600-0202-8/71053, який сформовано у відповідь на адвокатський запит позивача представника позивача від 05.04.2023, ГУ ПФУ в м. Києві повідомлено, що до стажу державної служби ОСОБА_1 можливо зарахувати періоди з 01.07.2000 по 28.02.2001, з 01.04.2001 по 31.12.2003, з 01.06.2006 по 30.11.2020.
Водночас, як вбачається з розпорядження першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України від 18.09.2015 № 8557, стаж державної служби ОСОБА_1 станом на 22.09.2015 становить 09 років 11 місяців 12 днів.
Вважаючи протиправними дії та рішення відповідачів щодо відмови у переведенні з пенсії за віком на пенсію за віком на підставі Закону України «Про державну службу» із зарахуванням до страхового стажу періоду несення служби в лавах Радянської армії з 25.04.1979 до 16.06.1981, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи оскаржуване рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу"  відповідач протиправно не врахував до загального стажу державної служби останньої період проходження служби в лавах Радянської Армії з 25.04.1979 по 16.06.1981. А тому, оскільки на момент звернення із заявою про переведення на  пенсію за віком згідно з Законом України "Про державну службу" позивач досяг віку 62 років та станом на 01 травня 2016 року мав не менше 10 років стажу державної служби, то набув право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, пунктів 10, 12 Закону України "Про державну службу від 10.12.2015 №889-VІП".
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3   ст. 308 КАС України).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.
Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
До 1 травня 2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які:
а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;
б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 1 травня 2016 року, відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" №889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Так, пунктом 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що Закон № 3723-ХІІ втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України "Про державну службу" № 889-VIII.
Відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Положеннями пункту 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена у зразковому рішенні Верховного Суду від 4 квітня 2018 року у справі №822/524/18, а також у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 676/4235/17, яка в силу вимог ч. 5 ст.242 КАС України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII.
Згідно пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Згідно з частиною першою  статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною першою  статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ  визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно п. 3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 (чинного до 01.05.2016), час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях, включається до стажу державної служби.
Таким чином, період військової служби позивача в лавах Радянської Армії з 25.04.1979 по 16.06.1981 (запис у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , довідка № 3/109, видана замість військового квитка) підлягає зарахуванню до стажу державної служби позивача, в тому числі для призначення пенсії за віком на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" від 19 грудня 1993 року № 3723-XII.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність критеріям визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що воно прийняте відповідачем без урахування всіх обставин, що мають значення, є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.
Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 03.02.2023 № 263040005287 про відмову позивачу у переводі з пенсії за віком, призначеної згідно Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»  є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.
Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу державної служби період проходження служби в лавах Радянської Армії з 25.04.1979 по 16.06.1981 та перевести з 31.01.2023 позивача на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, пунктів 10, 12 Закону України "Про державну службу від 10.12.2015 №889-VІП", призначивши з 31.01.2023 пенсію з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 15/73-324 від 31.01.2023 та довідки № 15/73-325 від 31.01.2023 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) та виплатити позивачу пенсію з 31.01.2023.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
При цьому, з урахуванням положень ст. 308 КАС України, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не підлягає апеляційному перегляду, оскільки позивачем не оскаржено, а апеляційна скарга відповідача відповідних доводів в цій частині не містить.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню:                         1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом;                     2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 по справі №520/13995/23  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    О.В. Присяжнюк