ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

02 січня 2024 року 	м.Суми	

Справа №591/6868/20 
Номер провадження 22-ц/816/69/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Рунова В. Ю. 
за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І., 
учасники  справи: 
позивач  ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянувши  у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження  апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2023 року про прийняття  відмови від позову та закриття провадження  у справі,  у складі  судді Северинової  А.С., постановлену у м. Суми, повний текст  якої складено 18.09.2023,

                                                             в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . 
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 липня 2021 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до набрання законної сили судовим рішенням Зарічного районного суду м. Суми в справі № 591/8306/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
30 червня 2023 року від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про стягнення з позивачки ОСОБА_1 на його користь понесених ним витрат на оплату правничої допомоги, сплаченої адвокату Зацепіну В.С. в розмірі  25550 грн.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12 липня 2023 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та призначено судове засідання.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Брайко Ю.В. про залишення позовної заяви без розгляду.
17 серпня 2023 року від представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Брайко Ю.В. надійшла заява про відмову від позову, у якій вона просить прийняти відмову від позову та закрити провадження у справі. Також у заяві зазначено, що наслідки відмови від позову та наслідки закриття провадження у справі їй відомі та зрозумілі.
Ухвалою Зарічного районного суду  м. Суми від 13 вересня  2023 року прийнято відмову від позову ОСОБА_1   до ОСОБА_2   про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Закрито  провадження у  цій справі.
Клопотання ОСОБА_2   про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено  частково та стягнуто  на його користь   з ОСОБА_1   судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі  5000 грн
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, в частині стягнення судових  витрат на професійну  допомогу, ОСОБА_2   звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить  змінити вказане  судове рішення  та ухвалити нове, яким стягнути  з ОСОБА_1 на його користь  21170,00 грн витрат на правничу допомогу.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що  суд першої інстанції  безпідставно  зменшив  розмір  витрат  на правничу допомогу з 25550 грн до 5000 грн,   вважає, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 в особі  представника - адвоката  Брайко Ю.В.  подала  відзив на апеляційну скаргу, в якому  просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, у зв`язку з необґрунтованістю, а також стягнути  з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1   витрати на правничу допомогу за результатами  розгляду  апеляційної скарги в розмірі 6000,00 грн.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 - адвоката Брайко Ю.В., дослідивши матеріали справи,   перевіривши законність ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,  з наступних підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2023 року оскаржується лише в частині вирішення питання витрат на правову допомогу, відтак в іншій частині ухвала суду апеляційним судом не переглядається.
Суд першої інстанції,  частково задовольняючи  клопотання ОСОБА_2 про стягнення  судових витрат на професійну правничу  допомогу,   виходив  із  наданого відповідачем розрахунку розміру судових витрат,  а також беручи до уваги характер правовідносин у цій справі,  проаналізував обсяг наданих послуг адвокатом Зацепіним В.С. та вважав за необхідне стягнути з ОСОБА_1   на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Апеляційний суд погоджується  з таким  висновком  суду, з огляду на наступне.
Як у суді першої інстанції, так і при апеляційному та касаційному переглядах справи учасники справи мають право на професійну правничу допомогу, що закріплено положеннями статті 59 Конституції України.
Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України). Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній Постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 8 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс).
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Зазначене узгоджується із положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.
Тобто, саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
З вище викладено вбачається, що суд вправі зменшувати розмір витрат на правову допомогу, але лише в разі подання іншою стороною клопотання про їх неспівмірність. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.03.2018 року,  у справі № 907/357/16).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вбачається з матеріалів справи, на   підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 , у зв`язку з розглядом  справи в суді першої інстанції,    відповідач надав:
- договір про надання адвокатських послуг від 11 жовтня 2019 року №б/н, укладений між адвокатом Зацепіним В.С. та ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 184);
- ордер на надання ОСОБА_2 правничої допомоги у Зарічному районному суді м. Суми, Сумському апеляційному суді адвокатом Зацепіним В.С. від 12 січня 2021 року серії ВМ № 1009045 (т. 1, а.с. 78 на звороті);
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 29 жовтня 2013 року № 396, видане Радою адвокатів Сумської області Зацепіну В.С. (т. 1, а.с. 78);
- розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 , пов`язану з розглядом справи № 591/6868/20 у Зарічному районному суді м. Суми (т. 1, а.с. 238, 239);
- товарний чек від 30 червня 2023 року № 055/07 про сплату ОСОБА_2 вартості правової допомоги у справі № 591/6868/20 СПД Зацепіну В.С. (т. 1, а.с. 236),  на загальну суму  25550 грн. 
Суд першої інстанції,   розглядаючи   наданий    розрахунок  розміру судових витрат, частково  погодився із запереченням позивачки, в частині необґрунтованості наданого розрахунку розміру судових витрат,  з огляду на наявність клопотання про зменшення розміру правничої допомоги, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом Зацепіним В.С. послуг, прийшов до висновку, що заява відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанції підлягає задоволенню частково на суму 5000 грн.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги обставини справи, норми права, наявні в матеріалах справи докази щодо підтвердження витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги щодо скасування чи зміни  оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу , оскільки суд першої інстанції з врахуванням співмірності з складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом, участю адвоката у судових засіданнях, дійшов обґрунтованого висновку про  часткове задоволення заяви та стягнення 5000 грн. судових витрат.
Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, щодо безпідставного зменшення  розміру  витрат на професійну правничу допомогу,  не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування  чи зміни оскаржуваної ухвали під час апеляційного провадження.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив судове рішення  з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
У зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне розглянути  заяву позивача ОСОБА_1    про стягнення на її  користь з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, які вона понесла в суді апеляційної інстанції, про що йдеться у відзиві  на апеляційну скаргу.  Зокрема, заявниця  зазначила, що  понесла наступні  витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції:
- подання клопотання про ознайомлення  з матеріалами справи - 200,00 грн;
- ознайомлення з матеріалами  справи - 300,00 грн;
- правовий аналіз  апеляційної скарги - 2000,00 грн;
- написання, відправлення та подачу відзиву з додатками - 3500,00 грн.
Установлено, що правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи ОСОБА_1   надавала адвокат Брайко Ю.В.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. надано Договір про надання правової допомоги №55 від 01.10.2020, Додаткову угоду №2 від 15.11.2023 до Договору про надання правової допомоги №55 від 01.10.2020, ордер на надання правової допомоги,   квитанція від 15.11.2023 про сплату 6000 грн.,  свідоцтво  на заняття  адвокатською діяльністю  ( т. 2 а.с. 31-33).
У судовому засіданні відповідач заперечував щодо розміру понесених витрат на правничу допомогу, визначених позивачем.
Так, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16листопада 2022року у справі № 922/1964/21.
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20) та від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19 (провадження № 61-14735св20).
Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок заявника має бути встановлено, що його заява не підлягає задоволенню, такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з врахуванням того, чи виник у заявника обов`язок зі сплати таких витрат та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18.
Враховуючи наведене,  складність справи та обсяг необхідних адвокатом послуг, час,  витрачений адвокатом на надання послуг, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2    на користь  ОСОБА_1    витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі  у розмірі 1000 грн.,  саме така  правнича допомога була необхідною, фактично надана і підтверджена належними доказами.
Керуючись   ст. 367-369,  п. 1 ч.1 ст. 374, ст.  375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

                                                                п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2   на користь   ОСОБА_1    витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000 грн  00 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. І. Собина 

                                                                                                   В. Ю. Рунов