ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/927/24 Справа № 206/4190/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Прінь І. П. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року в цивільній справі номер 206/4190/23 за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, заінтересована особа: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 із скаргою на неправомірні дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, заінтересована особа: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», в обґрунтування вимог скарги зазначав, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2021 року у справі №206/3371/20 з нього на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитом – 11969,11 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом – 4724,99 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом – 1069,20 доларів США, понесені витрати по сплаті судового збору – 7137,90 грн. 01.04.2022 року судом був виданий виконавчий лист.
28.08.2023 року за місцем його роботи – ГУНП в Дніпропетровській області надійшла постанова про звернення стягнення на заробітну плату від 07.08.2023 року, яка винесена приватним виконавцем Русецькою О.О. у виконавчому провадженні №69352393. 
Боржник вважає незаконними дії приватного виконавця щодо звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Вказує на те, що ч. 1 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності у боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках в банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
Однак, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 з 17.06.2005 року є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана нерухомість перебуває в іпотеці стягувача з 17.06.2005 року.
Крім того, боржник має у власності автомобіль ВАЗ 21144, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
За наявності у власності боржника рухомого і нерухомого майна дії виконавця, направлені на звернення стягнення на заробітну плату, є, на його думку, є незаконним.
Скаржник просив суд визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого 
округу Дніпропетровської області Русецької О.О. щодо винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07.08.2023 року у виконавчому провадженні ВП 69352393 з примусового виконання виконавчого листа №206/3371/20 від 01.04.2022 року Самарського районного суду міста Дніпропетровська; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецьку О.О. ухвалити відповідну постанову про припинення (скасування) дії постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07.08.2023 року у виконавчому провадженні ВП 69352393.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року у задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 на неправомірні дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, заінтересована особа: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», – відмовлено.
Із вказаним судовим рішенням не погодився скаржник ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року у справі №206/4190/23 та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу у повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною і необґрунтованою, судом першої інстанції неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права внаслідок неправильного тлумачення закону.
Доказів того, що боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, а відтак знав про обов`язок подати декларацію про доходи, матеріали справи не містять. При розгляді справи суд посилався лише на доводи виконавця про те, що вказана постанова була направлена на адресу проживання боржника, зазначену у виконавчому листі. 
Також матеріали справи не містять доказів того, що боржник отримав постанову про арешт автомобіля та постанову про оголошення його в розшук. У зв`язку з цим судом першої інстанції неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи.
Суд першої інстанції при розгляді справи застосував положення ч. 1, ч. 3 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження». Ця норма є виключно імперативною і вона не передбачає жодних альтернатив в її застосуванні. Скаржник вважає, що суд першої інстанції неправильно тлумачив цю норму, оскільки не надання приватному виконавцю декларації про доходи та майно; не надання приватному виконавцю для здійснення опису та оцінки рухомого майна (навіть за умови його перебування в розшуку); мораторій на період дії військового стану щодо заходів примусової реалізації предмета іпотеки, не дає підстави для застосування положення ч. 1, ч. 3 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження».
Як зазначав скаржник і підтверджено матеріалами справи, боржник має у власності майно, а тому дії виконавця, направлені на звернення стягнення на заробітку плату незаконні.
Від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівнинадійшли заперечення на апеляційну скаргу, їх зміст та оформлення відповідає відзиву на апеляційну скаргу згідно з вимогами ст. 360 ЦПК України.
Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О.  зазначає, що боржник своїми діями свідомо перешкоджає виконанню рішення суду, зловживаючи своїми процесуальними правами. 
Зі змісту апеляційної скарги взагалі не вбачається, яким саме чином порушені права боржника при примусовому виконанні виконавчого документа №206/3371/20.
Зазначає, що протягом виконання виконавчого провадження боржником не вчинено жодних самостійних дій спрямованих на повне чи часткове виконання судового рішення.
Крім того, з моменту відкриття виконавчого провадження та враховуючи доведену обізнаність ОСОБА_1 про наявне відрите відносно нього виконавче провадження, та станом на поточну дату, ані постанова про відкриття виконавчого провадження, ані будь-які інші процесуальні документи у виконавчому провадженні, ані боржником, ані його представником не оскаржувались.
Від заінтересованої особи АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року залишити без змін.
В провадженні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. знаходиться виконавче провадження ВП 69352393 з примусового виконання рішення Самарського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2021 року, яке набрало законної сили, і на підставі якого 01.04.2022 року видано виконавчий лист №206/3371/20 (2/206/51/21) про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом – 11969,11 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом – 4724,99 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом – 1069,20 доларів США, понесених витрат по сплаті судового збору – 7137,90 грн.
Оскільки боржник не виконав судове рішення у добровільному порядку, не надав приватному виконавцю декларацію про доходи та майно, не надав приватному виконавцю для здійснення опису та оцінки рухоме майно – автомобіль ВАЗ, який перебуває у розшуку, вважає правильним висновок суду про те, що дії приватного виконавця щодо звернення стягнення на заробітну плату боржника були вчинені ним у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». 
В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
ОСОБА_1 повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на його адресу повістки, яку він отримав 25 грудня 2023 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 111).
Від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни та представника заінтересованої особи АТ КБ «ПриватБанк» надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 106зв., 110). 
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. знаходиться виконавче провадження ВП 69352393 з примусового виконання рішення Самарського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2021 року, яке набрало законної сили, і на підставі якого 01.04.2022 року видано виконавчий лист №206/3371/20 (2/206/51/21) про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом – 11969,11 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом – 4724,99 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом – 1069,20 доларів США, понесених витрат по сплаті судового збору – 7137,90 грн (а.с. 27).
06.07.2022 року приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Пунктом 2 цієї постанови боржника зобов`язано протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно (а.с. 28-29).
Вказана постанова направлена боржнику на адресу його проживання, зазначену у виконавчому листі (а.с. 29, 30).
07.07.2022 року приватним виконавцем винесена постанова про арешт грошових коштів на відкритих рахунках боржника та постанова про арешт майна боржника (а.с. 35-38).
21.07.2022 року боржником подана заява про зняття арешту з рахунку, на який він отримує заробітну плату. Того ж дня приватний виконавець винесла постанову про зняття арешту з рахунку, яку направлено до АТ «Ощадбанк» ( а.с. 40зв, 41зв-42).
07.07.2022 року винесена постанова про розшук майна боржника, а саме оголошено в розшук автомобіль ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/ номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , що належить боржнику (а.с. 39зв, 40).
18.07.2023 року винесена постанова про арешт коштів боржника (а.с. 45-45зв).
07.08.2023 року приватним виконавцем Русецькою О.О. винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 48зв-49зв).
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії приватного виконавця щодо звернення стягнення на заробітну плату боржника були вчинені ним у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).
Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Згідно із ч. 5, ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
За приписами ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.
За приписами ч. 1, ч. 3 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на 
заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Судом встановлено, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. знаходиться виконавче провадження ВП 69352393 з примусового виконання рішення Самарського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2021 року, яке набрало законної сили, і на підставі якого 01.04.2022 року видано виконавчий лист №206/3371/20 (2/206/51/21) про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом – 11969,11 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом – 4724,99 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом – 1069,20 доларів США, понесених витрат по сплаті судового збору – 7137,90 грн.
06.07.2022 року приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Пунктом 2 цієї постанови боржника зобов`язано протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно.
Вказана постанова була направлена боржнику на адресу його проживання, зазначену у виконавчому листі.
07.07.2022 року приватним виконавцем винесена постанова про арешт грошових коштів на відкритих рахунках боржника та постанова про арешт майна боржника.
21.07.2022 року боржником була подана заява про зняття арешту з рахунку на який він отримує заробітну плату.
18.07.2023 року винесена постанова про арешт коштів боржника.
07.08.2023 року приватним виконавцем Русецькою О.О. винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Виходячи з наведеного вище та враховуючи наведені норми закону, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії приватного виконавця щодо звернення стягнення на заробітну плату боржника були вчинені ним у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржник не виконав судове рішення у добровільному порядку, не надав приватному виконавцю декларацію про доходи та майно, не надав приватному виконавцю для здійснення опису та оцінки рухоме майно – автомобіль ВАЗ, який перебуває у розшуку. 
Розглядаючи доводи апеляційної скарги про неотримання боржником постанов приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, про арешт автомобіля та постанову про оголошення його в розшук, апеляційний суд зазначає наступне.
Предметом скарги на дії приватного виконавця заявлено дії щодо винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07.08.2023 року у виконавчому провадженні ВП 69352393. Тому посилання на неотримання боржником зазначених постанов приватного виконавця виходить за межі предмету доказування.
Щодо доводів апеляційної скарги про наявність у боржника іншого майна та відсутність підстав для винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, апеляційний суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що 07.07.2022 року винесена постанова про розшук майна боржника, а саме оголошено в розшук автомобіль ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/ номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , що належить боржнику. 
До цього часу автомобіль перебуває у розшуку. Боржник у добровільному порядку не надав вказаний автомобіль приватному виконавцю для складання опису майна боржника та його оцінки.
Також, відповідно до п. 5-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про іпотеку» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.
Тому щодо звернення стягнення на нерухоме майно, а саме на житловий будинок по АДРЕСА_1 , який перебуває в іпотеці, суд першої інстанції, врахувавши положення Закону України «Про іпотеку», дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що звернення стягнення на нерухоме майно, що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, неможливе до припинення або скасування воєнного стану в Україні.
Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи викладене вище, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 10 січня 2024 року.

Суддя: