ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/754/23  Номер провадження 22-ц/814/604/24	Головуючий у 1-й інстанції  Тімошенко Н.В.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л., 
імена (найменування) сторін:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Долженко Оксани Миколаївни
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 липня 2023 року, ухвалене суддею Тімошенко Н.В.
по справі за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.
В обґрунтування позовних вимог вказала, що сторони з 08 липня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 червня 2017 року.
Від даного шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 червня 2017 року було стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1500 гривень щомісячно.
Починаючи з 2017 року відповідач по справі сплачує виключно аліменти у розмірі 1500 гривень та на даний час 300 гривень на додаткові заняття дитини. Участі в додаткових витратах не приймає, як і не приймає активної участі у житті доньки, вітаючи дитину лише на свята та на день народження.
Відповідно до довідки Полтавської загальноосвітньої школи № 26 Полтавської міської ради, ОСОБА_3 є ученицею 6В класу та відповідно до заяви класного керівника дитини від 21.09.2022 року, підтверджено, що батько дитини не був жодного разу у школі, не відвідував батьківські збори, з учителями предметниками та класним керівником не спілкувався, успіхами доньки не цікавився. Відповідач не приймає участі у житті дитини.
Матеріальне забезпечення, у вигляді аліментів у розмірі 1500 гривень щомісячно, не є достатнім для забезпечення основних потреб дитини та ці кошти йдуть виключно на харчування дитини в школі.
Вказала, що працює в дитячому садочку ДНЗ № 34 Департаменту освіти Полтавської міської ради на посаді помічника вихователя, відповідно до довідки про доходи від 16.09.2022 року її дохід без вирахування податку складає 6919 гривень 50 копійок та весь тягар матеріального забезпечення дитини покладено на неї.
Зазначила, що відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем. Основним видом його діяльності є оцінка рухомого та нерухомого майна, має найманих працівників та офісне приміщення.
ОСОБА_2 , являється власником автомобіля, який придбав у 2021 році, а саме згідно довідки від 21 листопада 2022 року з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Полтавській області ОСОБА_2. має автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT 2017 року випуску.
Відповідач допомоги на утримання доньки в добровільному порядку не надає, а позивач самостійно не має змоги на належному рівні в повному обсязі оплачувати її потреби.
За таких обставин, позивач вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання доньки у більшому розмірі в сумі 3000 грн.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 липня 2023 року позов ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про збільшення розміру аліментів на утримання дитини задоволено.
Збільшено розмір аліментів, що стягуються за рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області № 541/919/17 від 09.06.2017 року та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_2 адвокат Долженко Оксана Миколаївна, просила рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачкою не надано жодного доказу зміни матеріального становища відповідача на краще або ж зміни її матеріального становища на гірше, після ухвалення рішення Миргородським міськрайонним судом про стягнення аліментів з відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги, суд в оскаржуваному рішенні взяв до уваги лише положення ст. 182 СК України, не обґрунтувавши при цьому підстави для збільшення розміру аліментів. 
Окрім того, в порушення вимог процесуального права, суд першої інстанції проігнорував клопотання представника відповідача про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, чим позбавив можливості надати пояснення та заперечення. 
Від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Також до відзиву долучено клопотання про витребування доказів. 
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.
       Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 10). 
Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 червня 2017 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1500 гривень щомісячно (а.с. 11).
Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно із ст. ст. 183, 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Визначений рішенням суду розмір аліментів не вважається незмінним.
Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.
Підставою для зміни розміру аліментів, визначеного судовим рішенням, є доведеність у судовому засіданні суттєвої зміни (погіршення або покращення) матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
Така зміна обставин має настати після того, як суд визначив первісний розмір аліментів, при цьому, вирішуючи спір, суд зобов`язаний застосувати як положення статті 192 СК України, так і низку інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.
Відповідно до п. п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року (справа №759/22898/20) зазначено, що у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги для зменшення розміру аліментів. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Таким чином, одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
Таким чином, у справах за позовом стягувача аліментів про збільшення розміру аліментів, позивач має довести обставини, які б свідчили про те, що матеріальний стан платника аліментів з часу присудження аліментів значно покращився. Такі обставини доводяться шляхом порівняльного аналізу документів про доходи, які мав платник аліментів на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів та документів про доходи, які він має на час розгляду справи про збільшення розміру аліментів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працює в ДНЗ № 34 Департаменту освіти Полтавської міської ради на посаді помічника вихователя та її щомісячний дохід без вирахування податку складає 6919,50 грн. (а.с. 14). 
ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем, видом діяльності якого є агенства нерухомості, експертна оцінка нерухомого майна (а.с. 21, 72).
ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 64,8 кв.м., що підтверджується копією договору дарування від 17.11.2015 року (а.с. 51). 
Також, як вбачається з копії свідоцтва про право власності йому на праві приватної власності належить гараж № НОМЕР_2 , який розташований в АДРЕСА_2 ) (а.с. 70).
Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,025 га, що розташована в АДРЕСА_3 (а.с. 71). 
Як вбачається з відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області на адвокатський запит Маліннікової Д.К. , з 23 червня 2021 року за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на транспортний засіб автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2017 року випуску (а.с. 17).
З повідомлення Регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області про вартість транспортних засобів від 12.05.2023, вбачається, що згідно наявних даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів єдиної інформаційної системи МВС, вартість автомобіля RENAULT MEGAN, відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу у СГ № 230401 від 23.04.2021 року, становить 233000 грн. Автомобіль RENAULT MEGAN, 2014 року випуску, дата реєстрації - 25.09.2019 року, власник - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перереєстрований на іншого власника 29.04.2021 року.
Одночасно повідомлено, що вартість автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, відповідно до договору № BZTP-204736/2021 р. від 16.06.2021 року становить 179800 грн. (а.с. 50).
Таким чином, після ухвалення рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 червня 2017 року відповідачем у 2019 року було придбано автомобіль RENAULT MEGAN вартістю 233000 грн., що свідчить про значне покращення його матеріального становища. 
Подальший продаж даного автомобіля та придбання іншого, дешевшого автомобіля, даний факт не спростовує.
Окрім того, на момент ухвалення рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 червня 2017 року на утриманні ОСОБА_2 знаходилася його неповнолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 53). 
Як вбачається з довідки Національної академії внутрішніх справ, у 2023 році ОСОБА_5 закінчила вищевказаний навчальний заклад (наказ від 14.04.2023 № 457), здобувши ступінь вищої освіти бакалавра за спеціальністю «Право» й отримавши диплом бакалавра серії НОМЕР_3 від 14.04.2023 (а.с. 54). 
Отже, вищевказане свідчить про зміну матеріального стану відповідача в бік покращення, оскільки після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів, інша його дитина стала повнолітньою, що виключило його обов`язок передбачений ст. 180 СК України з її утримання. 
Посилання відповідача на погіршення його стану здоров`я, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в матеріалах справи відсутні докази його стану здоров`я на момент ухвалення рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 червня 2017 року, що позбавляє суд можливості встановити факт його погіршення. 
Згідно ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце підчас розгляду справи судом першої інстанції (див., зокрема, висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц (провадження № 61-4848св19).
Відповідно до ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об?єктивно не залежали від нього.
Таким чином, суд апеляційної інстанції досліджує нові докази, якщо визнає, що вони не могли бути надані суду першої інстанції або відмова в їх прийнятті визнана необґрунтованою.
До відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 долучила клопотання про витребування доказів, а саме, просила витребувати у Державної прикордонної служби України інформацію про те, чи перетинав ОСОБА_2 у 2020 та 2021 роках державний кордон України; витребувати у Миргородської ДПІ ГУ ДПС у Полтавській області інформацію про дохід за 2021-2023 роки ФОП ОСОБА_2 ; витребувати у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про наявні карткові рахунки ОСОБА_2 та обіг коштів по даним рахункам.
Враховуючи вищевикладені вимоги законодавства, клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволенню не підлягають, оскільки отримані відомості будуть новими доказами у справі та оскаржуване рішення прийняте без їх врахування. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Доводи апеляційної скарги, щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що унеможливило відповідача надати свої заперечення колегія суддів відхиляє, оскільки представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву та викладені у ньому заперечення враховані місцевим судом при винесенні рішення та відображені у його змісті.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною 4 ст. 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. 
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зміни його мотивувальної частини, оскільки ухваливши вірне рішення, суд першої інстанції у мотивувальній частині судового рішення належним чином його не обгрунтував.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 3, 4, ч. 4, 381-384 ЦПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Долженко Оксани Миколаївни задовольнити частково.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 липня 2023 року змінити.
Мотивувальну частину рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 липня 2023 року викласти в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                         О. Ю. Кузнєцова

Судді                                                                       С. А. Гальонкін

                                                                               Г. Л. Карпушин