Справа № 465/7420/23                                        Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С. 
Провадження № 22-ц/811/2948/23                                Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
секретарка: Гай О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  в інтересах  ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова в складі судді Марків Ю.С. від 27 вересня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, за участю заінтересованої особи – Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27 вересня 2023 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, за участю заінтересованої особи – Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції – відмовлено.
Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 27 вересня 2023 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Зазначає, що сутнісно важливим моментом у даному випадку є наявність заяви про встановлення факту з метою захисту, зміни або припинення саме особистих прав самого заявника – ОСОБА_2 , але не питання того, який саме вид юридичного наслідку може утворити або спричинити задоволення такої заяви. Вважає, що у даному випадку при поданні заяви до Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами має значення для захисту особистих прав заявника. Звертає увагу, що правові підстави подання заяви ОСОБА_2 не містить в своїй основі будь-якого спору, тим більше спору публічно-правового характеру з необхідністю судового розгляду в порядку КАС України. Зазначає, що у заяві в порядку окремого провадження зверталась увага на те, що встановлення факту (родинних відносин між братами) не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. 
В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
       Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження виходив з того, що як вбачається зі змісту заяви, метою встановлення факту, про який просить заявник, зокрема встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, є звільнення, військовослужбовця ОСОБА_2 , з військової служби у зв`язку із загибеллю близького родича - повнорідного брата під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Із аналізу вимог заявника вбачається, що встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_3 , який загинув при виконанні військового обов`язку щодо захисту Батьківщини, безпосередньо стосується проходження військової служби, зокрема реалізації права на звільнення. Тобто встановлення факту родинних відносин за своїми правовими наслідками призведе до публічно-правових відносин заявника з державою. Встановлення даного факту не пов`язане з будь-якими цивільними правами та обов`язками заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням. За своїм предметом та можливими правовими наслідками вимога заявника про встановлення факту родинних відносин, пов`язана з публічно-правовими відносинами заявника з державою щодо права на звільнення з військової служби, а саме з проходженням і звільненням з публічної служби (військової служби), тому ця вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей потенційний спір може існувати у сфері публічно-правових відносин, а тому підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства.
Колегія суддів вважає, що такі висновки зроблені судом без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення; висновки суду обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими, – не доведені.
20 вересня 2023 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд з заявою, заінтересована особа: Відділ державно реєстрації актів цивільного стану у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просив:
- встановити факт, що військовослужбовець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним братом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 при виконанні військового обов`язку в районі н.п. Торське, Донецької області.
В обґрунтування заяви вказував, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 та довідкою військової частини НОМЕР_1 від 26.06.2023 року №214, виданою ОСОБА_2 про проходження служби в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 з 17.06.2023 року. Свідоцтвом про народження НОМЕР_3 встановлено, що батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Рідний брат ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.03.2008 року серії НОМЕР_4 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 при виконанні військового обов`язку в районі н.п. Торське, Донецької області згідно Корінця №161 сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) від 17.07.2023 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_5 від 21.07.2023 року. Афідевітом ОСОБА_6 , засвідченого приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Головачем О.Р. за реєстровим номером №1994 від 25 липня 2023 року підтверджується той факт, що у неї два сина, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Отже, заявник є рідним братом загиблого ОСОБА_3 . Однак наявна розбіжність у прізвищах « ОСОБА_7 » та « ОСОБА_8 » створює перешкоди для звільнення військовослужбовця ОСОБА_2 з військової служби у зв`язку з загибеллю близького родича – повнорідного брата під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.
Слід зауважити, що в разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.
За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.
Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.
Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.
У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Зокрема, згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
– факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
– встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
– заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
– чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.
Також неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21 вважала за необхідне  відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21.
Тому, слід вважати посилання суду на правову позицію постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21, що військова служба є різновидом публічної, тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців, належать до юрисдикції адміністративних судів є помилковою, оскільки по-перше заявник має намір встановити факт родинних відносин, а по-друге Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21 вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
Враховуючи вказане, дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Тому, оскаржувана ухвала, як така, що постановлення без з`ясування обставин, що мали значення, без дотримання згаданих вимог процесуального закону підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, що повинно бути вирішене з повним та суворим дотриманням вимог, зокрема, процесуального закону.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 
п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 27 вересня 2023 року – скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до Франківського районного суду м.Львова зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2024 року.

       Головуючий :                  Я.А. Левик

        Судді:                 Н.П. Крайник 

                                М.М. Шандра