ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 лютого 2024 року 	м. Дніпро	справа № 202/12181/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Темченко Є.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 року в адміністративній справі №202/12181/23 за позовом   ОСОБА_1  до  Державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кірсанова Сергія Івановича, Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)  про визнання протиправними та скасування постанов, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кірсанова Сергія Івановича,  Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просив:
- визнати неправомірними дій державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кірсанова Сергія Івановича;
- скасувати постанову від 06.06.2023 року ВП №71965355 про відкриття виконавчого провадження, в якому до стягнення підлягає сума в розмірі 13400 грн.;
- скасувати постанову від 06.06.2023 року ВП №71965355 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн.;
- скасувати постанову від 06.06.2023 року ВП №71965262 про відкриття виконавчого провадження, в якому до стягнення підлягає сума в розмірі 300 грн.;
- скасувати постанову від 06.06.2023 року ВП №71965262 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн.;
-  скасувати постанову від 06.06.2023 року ВП №71965441 про відкриття виконавчого провадження, в якому до стягнення підлягає сума в розмірі 399,24 грн.;
- скасувати постанову від 06.06.2023 року ВП №71965441 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн.;
- скасувати постанову від 06.06.2023 року ВП №71965523 про відкриття виконавчого провадження, в якому до стягнення підлягає сума в розмірі 300 грн.;
- скасувати постанову від 06.06.2023 року ВП №71965523 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн.;
- скасувати постанову від 07.06.2023 року ВП №71965355 про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження №71971233 та закінчити дане виконавче провадження;
- скасувати постанову від 06.06.2023 року ВП №70633251 про стягнення виконавчого збору в розмірі 13400 грн
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 року  адміністративний позов ОСОБА_1  було задоволено частково
Визнати протиправною та скасувати постанову Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 06.06.2023 року ВП №71965441 про відкриття виконавчого провадження, в якому до стягнення підлягає сума в розмірі 399,24 грн.
Визнати протиправною та скасувати постанову Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 06.06.2023 року ВП №71965441 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн.
Визнати протиправною та скасувати постанову Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 06.06.2023 року ВП №71965523 про відкриття виконавчого провадження, в якому до стягнення підлягає сума в розмірі 300 грн.
Визнати протиправною та скасувати постанову Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 06.06.2023 року ВП №71965523 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн.
У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено та в цій частині прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового та немайнового характеру у повному обсязі або частково, державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення. Зауважено, що в даному випадку державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум та повернення нерухомого майна стягувачу за виконавчими листами.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2022 року по справі №202/1604/22, яке набрало законної сили було усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користування гаражем № НОМЕР_1 , який розташований в Обслуговуючому кооперативі «Гаражно-будівельний кооператив «Янтарний» за адресою: м.Дніпро, вул. Березинська, 6, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 звільнити його. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 992,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
На підставі виконавчого листа №202/1604/22, виданого 14.12.2022 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська державним виконавцем Кірсановим С.І. було відкрито виконавчі провадження № 70633251 від 03.01.2023 року та № 70633286 від 03.01.2023 року.
ОСОБА_1 було добровільно передано гараж № НОМЕР_1 , який розташований в Обслуговуючому кооперативі "Гаражно-будівельний кооператив "Янтарний" за адресою: м. Дніпро, вул. Березинська, буд. 6, стягувачу та сплачено кошти у розмірі 992,40 грн. витрат на сплату судового збору та 3000 грн. за надану правничу допомогу, у зв`язку з чим представником стягувача 25.05.2023 року до державного виконавця направлено дві заяви про закінчення виконавчого провадження на підставі добровільного виконання рішення суду.
06.06.2023 року державним виконавцем Кірсановим С.І. винесено постанови про закінчення виконавчого провадження № 70633251 від 03.01.2023 року та № 70633286 від 03.01.2023 року керуючись вимогами п. 1 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження". Цього ж дня було винесено постанови про скасування процесуального документу, а саме постанови про закінчення виконавчого провадження, та винесено постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, керуючись пунктом 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". 
Окрім цього, з основних виконавчих проваджень було виділено окремі виконавчі провадження:
- № 71965262 (щодо стягнення витрат на виконавче провадження в сумі 300,00 грн. в рамках ВП №70633251), в якому винесено постанову про стягнення витрат на виконавче провадження на суму 69,00 грн. вже по цьому ВП №71965262;
- № 71965355 (щодо стягнення виконавчого збору в сумі 13400,00 грн. в рамках ВП №70633251), в якому винесено постанову про стягнення витрат на виконавче провадження на суму 69,00 грн. вже по цьому ВП №71965355;
- № 71965441 (щодо стягнення виконавчого збору в сумі 399,24 грн. в рамках ВП №70633286), в якому винесено постанову про стягнення витрат на виконавче провадження на суму 69,00 грн. по цьому ВП №71965441;
- № 71965523 (щодо стягнення витрат на виконавче провадження в сумі 300,00 грн. в рамках ВП №70633286), в якому винесено постанову про стягнення витрат на виконавче провадження на суму 69,00 грн. по цьому ВП №71965523.
Згідно квитанції про здійснення платіжної операції від 06.06.2023 року ОСОБА_1 здійснив оплату виконавчого збору та витрат на виконавче провадження у ВП № 70633286, а саме у розмірі 699,24 грн. (399,24 грн. + 300 грн. = 699,24 грн.). Відповідно до платіжних інструкцій №4195 та №4191 від 07.06.2023 року позивач здійснив оплату витрат виконавчого провадження в сумі 69,00 грн. по ВП №71965523 та по ВП №71965441. Також згідно квитанції про здійснення платіжної операції від 14.06.2023 року ОСОБА_1 здійснив оплату витрат на виконавче провадження в сумі 369 грн. у ВП № 71965262 (300 грн. (витрати на ВП, які виникли у ВП №70633251) + 69 грн. (витрати на ВП, які виникли у ВП №71965262) = 369 грн.).
07.06.2023 року виконавцем було винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене провадження, в якій було об`єднано ВП № 71965262, № 71965355, № 71965441, № 71965523 у зведене виконавче провадження № 71971233.
Згідно платіжних інструкцій від 16.06.2023 року №4708 та №4707 ОСОБА_1 здійснив оплату витрат на виконавче провадження та виконавчого збору у ВП № 71965355 у розмірі 69,00 грн. та 13400,00 грн. відповідно.
Не погодившись з правомірністю прийняття наведених, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів. 
Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні постанов від 06.06.2023 року ВП №71965262 про відкриття виконавчого провадження, в якому до стягнення підлягає сума в розмірі 300 грн. та від 06.06.2023 року ВП №71965262 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн., відповідач дотримався вимог Інструкції №512/5 (зокрема, абз.14 пункту 2 розділу VI Інструкції №512/5), Порядку №554 та Закону №1404-VІІІ, тому підстави для визнання протиправними та скасування цих постанов відсутні.Зауважено, що відповідачем правомірно винесено постанову про стягнення виконавчого збору по ВП №70633251, а тому виконавчий збір в сумі 13400 грн., що стягується в рамках ВП №71965355 разом із витратами на виконавче провадження в сумі 69 грн. повинні бути сплачені боржником, незважаючи на те, що він добровільно виконав рішення суду після відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавчий збір в даній редакції Закону України «Про виконавче провадження» стягується не за фактично стягнуті суми чи передане майно, а за те, що підлягало стягнення чи передачі стягувачу, тобто незалежно від вчинених виконавчих дій.
Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками, з огляду на наступні обставини.
 Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.
Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.
У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.
Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Отже, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору при відкритті провадження по справі є обов`язком державного виконавця.
Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VІІІ не передбачено.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.07.2023 року по справі №  340/5875/21, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Наведені правові висновки спростовують позицію позивача, який не погоджується із винесенням постанови про стягнення з нього виконавчого збору в сумі 13400 грн., оскільки вважає що добровільне виконання боржником рішення суду після відкриття виконавчого провадження позбавляє права державного виконавця стягувати з боржника виконавчий збір, у зв`язку із тим, що фактичне виконання відбулось не внаслідок вчинення виконавчих дій. 

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що  відповідачем правомірно винесено постанову про стягнення виконавчого збору по ВП №70633251 та, як наслідок, постанову про відкриття виконавчого провадження                        від 06.06.2023 року ВП № 71965355.
Щодо правомірності прийняття постанов від 06.06.2023 року ВП №71965262 про відкриття виконавчого провадження, в якому до стягнення підлягає сума в розмірі 300 грн. та від 06.06.2023 року ВП №71965262 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн., то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Як вбачається з пояснень позивача, в обґрунтування протиправності прийняття наведених постанов останній посилається на добровільну сплату останнім визначеної ними заборгованості.
Так, з матеріалів справи вбачається, що вищезазначені постанови були винесені державним виконавцем 06.06.2023 року, тоді як згідно квитанції про здійснення платіжної операції від 14.06.2023 року ОСОБА_1 здійснив оплату витрат на виконавче провадження в сумі 369 грн. у ВП № 71965262 (300 грн. (витрати на ВП, які виникли у ВП №70633251) + 69 грн. (витрати на ВП, які виникли у ВП №71965262) саме 14.06.2023 року, тобто вже після винесення оскаржуваних постанов. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки ВП № 71965262 перебуває у зведеному виконавчому провадженні ВП №71971233, яке відкрито 07.06.2023 року (також до здійснення позивачем вищевказаної оплати), то за загальним правилом факт оплати по частині виконавчих проваджень не дає підстави для винесення постанови про закінчення зведеного провадження. 
Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що в такому випадку зведене виконавче провадження вважається виконаним частково та буде завершене після повної сплати (стягнення) боргу по всім виконавчим провадження, які входять до зведеного виконавчого провадження. 
Щодо посилань позивача на те, що державний виконавець протиправно  стягнув  витрати на виконавче провадження у ВП №70633251, внаслідок чого, відкрито нове ВП №71965262 щодо стягнення цих витрат в розмірі 300 грн. та додатково 69 грн. витрат на відкрите ВП №71965262, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч 1, 2, 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з:
1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;
2) авансового внеску стягувача;
3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення. 
Механізм використання коштів виконавчого провадження визначає Порядок використання коштів виконавчого провадження, затверджений постановою Кабінету Міністрів від 29 квітня 2004 року № 554 (далі Порядок №554).
Згідно з п. 2 Порядку №554 кошти  використовуються  органами  державної  виконавчої  служби   для   організації   та  проведення  виконавчих  дій  щодо  забезпечення  примусового  виконання рішень судів та інших органів  (посадових осіб), а саме для оплати: 
1)  послуг  з  перевезення,  зберігання  і  реалізації  майна боржника; 
2)   послуг   експертів,  суб`єктів  оціночної  діяльності  -  суб`єктів  господарювання та інших осіб, залучених у встановленому  законом порядку до проведення виконавчих дій; 
3) поштового переказу стягувачеві стягнених аліментних сум; 
4)  проведення  розшуку  боржника,  його  майна  або  розшуку  дитини; 
5) розміщення оголошення в засобах масової інформації; 
6)   виготовлення   та   пересилання  документів  виконавчого  провадження,    ведення    автоматизованої   системи   виконавчого  провадження;
7)   інших   витрат,  необхідних  для  забезпечення  належної  організації виконання рішень органами державної виконавчої служби, у тому числі на: 
зарахування  коштів  на  відповідний рахунок органу державної виконавчої служби (комісія банку); 
виплату винагороди державним виконавцям; придбання   службових   приміщень   та   службових   житлових  приміщень; 
страхування державних виконавців; 
забезпечення  працівників органів державної виконавчої служби форменим  одягом;  
матеріально-технічне забезпечення діяльності органів державної  виконавчої служби  (придбання  предметів та матеріалів (канцелярського  приладдя,  обладнання,  інвентарю  та  інших), їх ремонт  та  обслуговування;  
передплата періодичних, довідкових та інформаційних видань; витрати на транспортні послуги (утримання та оренда  транспортних засобів), грошова компенсація за використання  державними   виконавцями   власних  транспортних  засобів;  
оренда  приміщень; 
витрати на послуги поштового зв`язку та послуги зв`язку (доступ до Інтернету, установка телефонів тощо); 
оплату послуг з охорони; 
проведення поліграфічних робіт; 
проведення семінарів; 
оплату  службових відряджень та проїзду державних виконавців, у тому числі на придбання проїзних документів; 
оплату комунальних послуг та енергоносіїв; 
придбання основних засобів,  комп`ютерних програм та програмного забезпечення; 
поточний та капітальний ремонт службових приміщень; 
сплату судового збору; 
сплату  державного  мита.  
Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012  року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2832/5) та зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 2 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі – Інструкція №512/5).
Фінансування виконавчого провадження визначене розділом VI Інструкції №512/5.
Так, пунктом 2 розділу VI Інструкції №512/5 встановлено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.
Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про:
відкриття виконавчого провадження;
стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується);
стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується);
стягнення витрат виконавчого провадження;
закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).
Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження:
виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари);
пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).
До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.
Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.
Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Якщо у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження, які здійснювалися приватним виконавцем за рахунок власних коштів, не були стягнуті, приватний виконавець за потреби виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом та цією Інструкцією.
Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Як вбачається із матеріалів справи, у виконавчому провадженні № 70633251 з примусового виконання виконавчого листа №202/1604/22, виданого 14.12.2022 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська постановою від 06.06.2023 року, виконавчий документ  було повернуто стягувачу  з підстав, передбачених п. 1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з тим, що до відділу надійшла заява стягувача про закриття виконавчого провадження.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що з огляду на вказані правові приписи, у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 37 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні, яка підлягає виконанню в загальному порядку як виконавчий документ.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що незважаючи на те, що після відкриття виконавчого провадження позивачем було сплачено борг, органом державної виконавчої служби понесено витрати виконавчого провадження (плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрати, пов`язані з винесенням постанов, зокрема, про відкриття виконавчого провадження, стягнення витрат виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачу, в тому числі їх пересилання (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку), а тому винесенні постанов від 06.06.2023 року ВП №71965262 про відкриття виконавчого провадження, в якому до стягнення підлягає сума в розмірі 300 грн. та від 06.06.2023 року ВП №71965262 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн., відповідач дотримався вимог Інструкції №512/5 (зокрема, абз.14 пункту 2 розділу VI Інструкції №512/5), Порядку №554 та Закону №1404-VІІІ, тому підстави для визнання протиправними та скасування цих постанов відсутні.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, 321, 325  КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 року в адміністративній справі №202/12181/23 – залишити без змін.                 
                    Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених       п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.           

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай