ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 січня2024 року
м. Київ
 
справа № 750/3888/22
провадження № 61-4236 св 23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ; 
відповідачі: Чернігівської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 14 березня 2023 року у складі колегії суддів: Шитченко Н. В.,Висоцької Н. В., Мамонової О. Є.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.              Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернігівської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби у Чернігівській області (далі - ГУ ДКСУ в Чернігівській області) про відшкодування моральної шкоди.
Позовна заява обґрунтована тим, що рішеннями Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 червня 2007 року, від 22 березня 2012 року та від 04 травня 2012 року з ОСОБА_2 на його користь стягнуто відповідно 1 000 грн, 3 000 грн та 3 000 грн у відшкодування моральної шкоди. Станом на день звернення з даним позовом наведені судові рішення не виконані. 
У зв`язку з тривалим невиконанням боржником рішень судів у грудні 2012 року він звернувся до прокуратури м. Чернігова з повідомленням про вчинення                                 ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 КК України, і зазначені відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР). 
Незважаючи на достатність зібраних досудовим слідством доказів умисного ухилення боржника від виконання судових рішень, всі заявлені ним клопотання про оголошення та вручення ОСОБА_2 повідомлення про підозру, про вчинення інших процесуальних дій необґрунтовано відхилялися, у зв`язку з чим порушені процесуальні строки щодо розгляду клопотань та проведення досудового розслідування.
Стверджував, що тривала протиправна бездіяльність службових осіб Чернігівської обласної прокуратури, до повноважень яких чинним законодавством віднесено здійснення організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, а також нагляд за слідчими і розшуковими діями органів правопорядку, завдала йому значних моральних страждань. Незважаючи на всі здійснені ним заходи стосовно належного проведення досудового розслідування, працівники прокуратури, на його переконання, не спромоглися належним чином організувати та проконтролювати проведення досудового розслідування у розумні строки, що унеможливило притягнення боржника до кримінальної відповідальності за умисне невиконання судових рішень.
Наголошував на тому, що він є особою з інвалідністю ІІ групи, йому протипоказані психоемоційні перенавантаження. У зв`язку з тривалим та неналежним проведенням досудового розслідування впродовж дев`яти років він зазнав численних психоемоційних перевантажень, оскільки кожного разу, коли отримував від органів досудового розслідування чергову відписку, мусив звертатися до слідчого судді зі скаргою про зобов`язання слідчого чи прокурора розглянути клопотання. Розмір завданої моральної шкоди оцінив у 686 000 грн, який розрахував, виходячи із загального розміру відшкодування, стягнутого судовими рішеннями (7 000 грн), помноженого на 98 місяців, протягом яких тривало досудове розслідування.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного бюджету України на свою користь 686 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю службових осіб Чернігівської обласної прокуратури.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 листопада 2022 року у складі судді Логвіної Т. В. позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. 
В іншій частині позову відмовлено. 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із доведеності факту неналежного виконання прокуратурою свого обов`язку, визначеного приписами КПК України, під час кримінального провадження. Виходячи із засад розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов висновку, що достатньою компенсацією відшкодування позивачу моральних збитків буде стягнення на його користь 30 000 грн.
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду 
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 14 березня 2023 року апеляційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури задоволено. 
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 листопада 2022 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову                        ОСОБА_1 відмовлено. 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають у зв`язку з недоведеністю позивачем незаконності бездіяльності працівників Чернігівської обласної прокуратури, яка є наглядовим органом у досудовому розслідуванні, у ході здійснення контролю досудового розслідування кримінального провадження № 12013260010006039, що є одним із необхідних та обов`язкових елементів для відшкодування моральної шкоди. Також позивачем не надано суду належних та допустимих доказів фактичного погіршення стану здоров`я та/або порушення нормальних життєвих зв`язків, на яке посилається позивач у позовній заяві, як на підставу для відшкодування моральної шкоди. 
Апеляційний суд зазначив, що з часу відкриття вказаного кримінального провадження (03 грудня 2013 року) позивачем неодноразово подавалися до прокуратури та слідчого відділу поліції клопотання, за результатами розгляду яких органами прокуратури та досудового розслідування приймалися відповідні рішення та надавалися письмові відповіді. Звернення позивача з різними клопотаннями до органу, який здійснював досудове розслідування, як і оскарження ним рішень, прийнятих за результатом розгляду таких клопотань, не підтверджують жодним чином факт завдання йому моральної шкоди, а є лише реалізацією потерпілим прав, передбачених статтею 56 КПК України, зокрема права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування. При цьому незважаючи на неодноразові звернення ОСОБА_1 зі скаргами та заявами щодо неналежного та тривалого розслідування кримінального провадження, бездіяльність слідчих та працівників прокуратури неправомірною у судовому порядку не визнавалась, а наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб сама по собі не може свідчити про її незаконність.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У березні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Чернігівського апеляційного суду від 14 березня 2023 року й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Підставами касаційного оскарження указаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказує, що суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 800/433/17, постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 201/7621/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової  палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2023 року касаційне провадження у справі відкрито, витребувано цивільну справу № 750/3888/22 із Деснянського районного суду м. Чернігова.
 
У квітні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2023 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції безпідставно продовжено Чернігівській обласній прокуратурі, Головному управлінню Державної казначейської служби України у Чернігівській області процесуальний строк для усунення недоліків апеляційних скарг щодо сплати судового збору. 
Крім того, апеляційним судом не взято до уваги положення статей 2, 8, 9, 28 КПК України, пункту 3.2. наказу Генеральної прокуратури України «Про основні засади організації роботи в органах прокуратури України» від 19 січня 2017 року № 15 щодо діяльності органів прокуратури, а також пункту 3 розділу IV Порядку організації діяльності прокурорів і слідчих органів прокуратури у кримінальному провадженні, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 28 березня 2019 року № 51, статті 131-1 Конституції України, статті 2 Закону України «Про прокуратуру» щодо повноважень прокурора у кримінальному провадженні при здійсненні процесуального керівництва досудовим розслідуванням.
Також апеляційний суд не взяв до уваги пункт 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України», у якому вказано, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. 
Апеляційний суд не врахував позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 04 листопада 2020 року у справі № 201/7621/17, відповідно до якої надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. 
На думку заявника, психологічне напруження, розчарування, внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У травні 2023 року Чернігівська обласна прокуратура подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що апеляційним судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. 
Вказувала, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався ОСОБА_1 у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, а тому касаційне провадження підлягає закриттю відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
 
Разом із цим колегія суддів вважає, що відповідним правовим висновкам Верховного Суду, на які посилається заявник касаційної скарги та які стали підставою для відкриття касаційного провадження, необхідно дати правову оцінку під час касаційного перегляду справи, а тому Верховний Суд відмовляє у задоволенні вказаного клопотання.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 червня 2007 року з  ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 1 000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди та зобов`язано відповідача вибачитися перед позивачем за образу честі, гідності та ділової репутації. 
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 грн у відшкодування моральної шкоди. 
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 травня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 грн у відшкодування моральної шкоди.
 
Наведені рішення суду звернуто до примусового виконання.
 
У зв`язку з ухиленням боржника від виконання судових рішень 21 грудня 2012 року ОСОБА_1 подав до прокуратури м. Чернігова повідомлення про злочин, в якому просив порушити кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого статтею 382 КК України, та доручити слідчим ЧМВ УМВС України в Чернігівській області провести досудове розслідування (а. с. 11, т. 1)
 
Указані відомості внесено до ЄРДР за № 42012260010000078 (а. с. 12, т. 1).
 
Постановою прокурора прокуратури м. Чернігова від 21 березня 2013 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про оголошення та вручення боржнику ОСОБА_2 повідомлення про підозру за частиною першою статті 382 КК України (а. с. 13, т. 1). Відмова прокурора мотивована тим, що на час розгляду клопотання відсутні підстави для повідомлення про підозру.
 
Листом від 17 липня 2013 року слідчий СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області повідомив ОСОБА_1 про те, що на даний час ОСОБА_2 повістками не викликався, так як не встановлено його точне місце проживання, тому в матеріалах справи немає документів, які б підтверджували його неявку до слідчого. Клопотання про привід не може бути подане до суду через його необґрунтованість (а. с. 14, т. 1).
 
Листом від 30 липня 2013 року, наданим прокуратурою м. Чернігова за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 щодо неналежного проведення досудового розслідування кримінального провадження № 42012260010000078, заявника повідомлено про відсутність підстав для вжиття заходів прокурорського реагування (а. с. 15, т. 1).
 
На клопотання позивача від 05 вересня 2013 року про вчинення слідчої дії, а саме виклик боржника ОСОБА_2 на допит, листом слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області від 09 вересня 2013 року заявника повідомлено, що клопотання задоволено та направлено боржнику повістки про виклик на допит (а. с. 16, т. 1).
 
Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2013 року зобов`язано слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області негайно розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_1 від 28 жовтня 2013 року про вчинення слідчої дії, а саме: вручити письмове повідомлення про підозру ОСОБА_2 (а. с. 17 ,т. 1).
 
Оскільки ухвала слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова                                            від 14 листопада 2013 року не була виконана, цього ж дня позивачем подано клопотання до прокуратури м. Чернігова про притягнення слідчого ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності, у задоволенні якого  постановою старшого прокурора прокуратури м. Чернігова від 18 листопада 2013 року було відмовлено (а. с. 18, т. 1).
 
Постановою старшого прокурора прокуратури м. Чернігова від 29 листопада 2013 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про оголошення та вручення ОСОБА_2 повідомлення про підозру за частиною першою статті 382 КК України (а. с. 19, т. 1). Своє рішення прокурор обґрунтував тим, що на даний час відсутні підстави для повідомлення ОСОБА_2 підозри у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 КК України.
 
Відповідно до повідомлення прокуратури м. Чернігова від 13 грудня 2013 року кримінальне провадження № 42012260010000078 від 19 червня 2013 року об`єднано з кримінальним провадженням № 42012260010000034. 
 
03 грудня 2013 року з кримінального провадження № 42012260010000034 виділено матеріали перевірки за фактом невиконання ОСОБА_2 рішення суду (№ 12012260010006039) (а. с. 20, т. 1).
 
Дорученням першого заступника прокурора м. Чернігова від 03 грудня 2013 року доручено СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області провести досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013260010006039, яке 03 грудня 2013 року виділено в окреме провадження (а. с. 21, т. 1).
 
Постановою старшого прокурора прокуратури м. Чернігова від 03 лютого 2014 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про оголошення та вручення боржнику ОСОБА_2 повідомлення про підозру за частиною першою статті 382 КК України (а. с. 22, т. 1). Відмова прокурора мотивована тим, що зібраних слідчим доказів недостатньо для повідомлення ОСОБА_2 про підозру.
 
З листа прокуратури м. Чернігова від 21 лютого 2014 року вбачається, що органами досудового розслідування вживаються заходи щодо встановлення місця перебування ОСОБА_2 . Також зазначено, що слідчим не в повному обсязі виконані вказівки прокурора і у разі повторного їх невиконання у встановлений строк буде поставлено питання щодо притягнення слідчого ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності (а. с. 23, т. 1).
 
Листом прокуратури Чернігівської області від 05 березня 2014 року ОСОБА_1 повідомлено, що його скарга від 28 лютого 2014 року скерована до органу, дії якого оскаржуються заявником, для перевірки викладених у скарзі доводів та вжиття заходів реагування (а. с. 24, т. 1).
 
З відповіді прокурора м. Чернігова від 19 березня 2014 року вбачається, що зібраних слідчим доказів на даний час недостатньо для повідомлення ОСОБА_2 про підозру, у зв`язку з чим прокуратурою міста повторно надані письмові вказівки щодо необхідності проведення слідчих дій у кримінальному провадженні (а. с. 25, т. 1).
 
Постановою слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області від 15 квітня 2014 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 щодо надання до слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова клопотання про примусовий привід ОСОБА_2 для дачі показів у кримінальному провадженні № 12012260010006039 (а. с. 26, т. 1).
 
Постановою старшого прокурора прокуратури м. Чернігова від 10 червня 2014 року за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 про примусовий привід ОСОБА_2 відмовлено у його задоволені (а. с. 27, т. 1). Свою відмову прокурор обґрунтовував тим, що вручити ОСОБА_2 повістку або ознайомити його з її змістом іншим шляхом не виявилося можливим у зв`язку з тим, що місце його фактичного перебування невідоме.
 
Постановою старшого прокурора прокуратури м. Чернігова від 04 серпня 2014 року частково відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про примусовий привід свідка ОСОБА_2 та допит державного виконавця Деснянського ВДВС                       (а. с. 28, т. 1). Вказане рішення обґрунтовано тим, що на даний час вручити ОСОБА_2 повістку про виклик або ознайомити його з її змістом іншим шляхом не виявилось можливим у зв`язку з тим, що місце його фактичного перебування невідоме, а підстави для звернення до слідчого судді з клопотанням про привід ОСОБА_2 відсутні. Стосовно допиту державного виконавця прокуратурою міста повторно надані вказівки слідчому, зокрема, щодо допиту державного виконавця, на виконанні у якого перебувало рішення суду.
 
Постановами старшого прокурора прокуратури м. Чернігова від 02 жовтня 2014 року та від 28 жовтня 2014 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про вручення повідомлення про підозру ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 КК України (а. с. 29, 31, т. 1). Вказане рішення прокурора мотивовано тим, що зібраних слідчим у кримінальному провадження доказів недостатньо для повідомлення ОСОБА_2 про підозру. У постановах зазначено, що досудове розслідування триває, проводяться необхідні слідчі дії.
 
Постановою прокурора Чернігівської області від 18 травня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про доручення здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 12013260010006039 від 03 грудня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 КК України, слідчим слідчого управління УМВС (а. с. 35, т. 1). Прокурор указав, що вивченням матеріалів провадження порушень вимог кримінального процесуального законодавства щодо забезпечення його повного та неупередженого розслідування не встановлено.
 
Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 червня 2015 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області розглянути клопотання позивача від 23 лютого 2015 року у порядку, передбаченому статтею 220 КПК України (а. с. 34, т. 1).
 
Постановою прокурора прокуратури м. Чернігова від 12 червня 2015 року частково відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про вчинення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні (а. с. 36, т. 1). Мотивами такого висновку є відсутність ОСОБА_2 за місцем реєстрації та неможливість встановлення точного його місця перебування, у зв`язку з чим здійснити примусовий привід боржника не представляється можливим. Постанова містить посилання про відсутність достатніх доказів для повідомлення ОСОБА_2 про підозру.
 
Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2015 року за скаргою ОСОБА_1 скасовано постанову слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області від 21 серпня 2015 року про закриття кримінального провадження № 12013260010006039 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 КК України (а. с. 37, т. 1). Скасовуючи вказану постанову, слідчий суддя наголосив, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню було проведено не в повному обсязі. Крім того не виконано судове рішення щодо допиту ОСОБА_2 , як свідка.
 
Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 жовтня 2015 року зобов`язано слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013260010006039, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 16 вересня 2015 року у порядку, передбаченому статтею 220 КПК України (а. с. 40, т. 1).
 
Відповідно до повідомлення заступника начальника УМВС України в Чернігівській області від 16 жовтня 2015 року, наданого за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 16 вересня 2015 року щодо неналежного розслідування кримінального провадження № 12013260010006039, слідчий СВ Чернігівського МВС Чернігівської області підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності, але управління вирішило обмежитись оголошенням слідчому догани. Кримінальне провадження № 12013260010006039 направлено до СВ ЧМВ УМВС в Чернігівській області для подальшого проведення слідчих (розшукових) дій, досудове розслідування триває (а. с. 38, т. 1).
 
Постановою прокурора прокуратури м. Чернігова від 03 листопада 2015 року частково задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування та долучення до матеріалів кримінального провадження виконавчих проваджень та проведення інших слідчих дій (а. с. 39, т. 1).
 
Листом заступника начальника ГУНП в Чернігівській області від 27 листопада 2015 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 щодо неналежного розслідуванням слідчим СВ ЧВП ГУНП в Чернігівській області кримінального провадження № 12013260010006039 заявника було повідомлено про наявність порушень при проведені досудового розслідування у кримінальному провадженні. Стан досудового розслідування кримінального провадження взято на контроль слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області (а. с. 41, т. 1).
 
Листом заступника начальника ГУНП в Чернігівській області від 03 березня 2016 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 щодо неналежного розслідуванням слідчим СВ ЧВП ГУНП в Чернігівській області кримінального провадження № 12013260010006039 заявнику було повідомлено про наявність порушень при проведені досудового розслідування у кримінальному провадженні, контроль за проведенням досудового розслідування покладено на керівника відділення ОСОБА_5 . Також заявнику було повідомлено, що дії, спрямовані на розшук ОСОБА_2 та приводу його до СВ ЧВП, проводяться (а. с. 42, т. 1).
 
Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 травня 2016 року зобов`язано слідчого ЧВП ГУНП в Чернігівській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013260010006039, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 19 квітня 2016 року у порядку, передбаченому статтею 220 КПК України (а. с. 44, т. 1).
 
Із повідомлення Деснянського ВДВС м. Чернігова вбачається, що відповідно до листа слідчого ЧВМ ГУНП в Чернігівської області від 22 квітня 2015 року слідчим 21 квітня 2015 року винесено постанову про закриття кримінальне провадження № 12015270010002813, у зв`язку з чим відсутня можливість приєднання відділу ДВС до кримінального провадження № 12013260010006039 як потерпілого (а. с. 45, т. 1).
 
Листом начальника СВ ЧВП ГУНП в Чернігівській області від 16 червня 2016 року за результатами розгляду звернень ОСОБА_1 заявнику було повідомлено, що у кримінальному провадженні № 12013260010006039 заплановано та проводяться слідчі (розшукові) дії, направлені на дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, їх перевірка, досудове розслідування триває (а. с. 46, т. 1).
 
Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 серпня 2016 року зобов`язано слідчого ЧВП ГУНП в Чернігівській області Слюту Д. М. розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05 серпня 2016 року в порядку та строки, передбачені статтею 220 КПК України (а. с. 47-48, т.1 ).
 
Постановою прокурора Чернігівської місцевої прокуратури від 25 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про оголошення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 КК України (а. с. 49,     т. 1). Вказане рішення прокурор мотивував тим, що за змістом статті 220 КПК України клопотання можуть подаватися про виконання процесуальних дій, а повідомлення особі про підозру є процесуальним рішенням, яке приймається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.
 
Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 травня 2017 року зобов`язано прокурора Чернігівської місцевої прокуратури, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 12013260010006039, розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_1 від 14 квітня 2017 року в порядку, встановленому КПК України (а. с. 50, т. 1).
 
Постановою прокурора Чернігівської місцевої прокуратури від 05 травня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотань ОСОБА_1 про оголошення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_2 (а. с. 51, т. 1). Вказане рішення прокурор мотивував тим, що вивченням матеріалів кримінального провадження № 12013260010006039 не встановлено достатніх доказів для повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення жодній з осіб.
 
Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 травня 2017 року зобов`язано слідчого ЧВП ГУНП в Чернігівській області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 03 травня 2017 року в порядку, передбаченому статтею 220 КПК України (а. с. 52, т. 1).
 
Постановою прокурора Чернігівської місцевої прокуратури від 05 липня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про надання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження № 12013260010006039 у зв`язку з тим, що матеріали кримінального провадження знаходяться у слідчого СВ ЧВП ГУЕП в Чернігівській області (а. с. 55, т. 1).
 
Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 липня 2017 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 зобов`язано слідчого СВ ЧВП ГУНП в Чернігівській області Пишенка В. О. розглянути клопотання ОСОБА_1 від 30 червня 2017 року в порядку та строки, передбачені статтею 220 КПК України (а. с. 53-54, т. 1).
 
Постановою прокурора Чернігівської місцевої прокуратури від 15 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про оголошення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_2 (а. с. 56, т. 1). Вказане рішення прокурор мотивував тим, що вивченням матеріалів кримінального провадження № 12013260010006039 не встановлено достатніх доказів для повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення жодній з осіб.
 
Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 червня 2019 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 зобов`язано слідчого СВ ЧВП ГУНП в Чернігівській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013260010006039, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05 червня 2019 року в порядку та строки, передбачені статтею 220 КПК України (а. с. 57-58, т. 1).
 
Постановами прокурора Чернігівської місцевої прокуратури від 04 жовтня 2019 року, від 15 листопада 2019 року та від 21 січня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про оголошення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_2 (а. с. 59, 60, 61, т. 1). Вказані рішення  прокурор мотивував тим, що вивченням матеріалів кримінального провадження № 12013260010006039 не встановлено жодної з підстав, передбачених статтею 276 КПК України, для вручення повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення.
 
Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 лютого 2020 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано слідчого СВ ЧВП ГУНП в Чернігівській області Пишенка В. О., який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013260010006039, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 20 січня 2020 року в порядку та строки, визначені статтею 220 КПК України (а. с. 62-63, т. 1).
 
Постановами прокурора Чернігівської місцевої прокуратури від 08 квітня 2020 року та від 11 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про оголошення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_2 (а. с. 64, 65,                       т. 1) у зв`язку з тим, що вивченням матеріалів кримінального провадження № 12013260010006039 не встановлено жодної з підстав, передбачених статтею 276 КПК України, для вручення повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення.
 
Листом заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури від 31 серпня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що його скаргу щодо недотримання розумних строків під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013260010006039 розглянуто та 28 серпня 2020 року прокурору надано письмові вказівки із зазначенням строків вчинення процесуальних дій                             (а. с. 66, т. 1).
 
Листом прокурора Чернігівської місцевої прокуратури від 03 грудня 2020 року задоволено клопотання ОСОБА_1 та надано дозвіл для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 12013260010006039 у ЧВП ГУНП в Чернігівській області, з попереднім узгодженням часу та місця ознайомлення зі слідчим Пишенком В. О. (а. с. 67, т. 1).
 
02 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівської окружної прокуратури з вимогою забезпечити проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013260010006039, активізувати слідчі (розшукові) дії у кримінальному провадженні та звернутися з відповідним клопотанням до слідчого судді про розшук громадянина ОСОБА_2 .
 
Постановою прокурора Чернігівської окружної прокуратури від 04 червня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 у частині звернення з відповідним клопотанням до слідчого судді про розшук ОСОБА_2 відмовлено (а. с. 68, т. 1). Постанова мотивована тим, що під час досудового розслідування кримінального провадження ОСОБА_2 не повідомлялося про підозру, у зв`язку з чим оголосити його розшук є неможливим. Також у постанові наявне посилання про те, що з метою забезпечення проведення досудового розслідування, активізації слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні прокурором 04 червня 2021 року надано ґрунтовні письмові вказівки. Клопотання ОСОБА_1 в частині порушення слідчим СВ ЧРУП ГУНП вимог КПК України під час розгляду клопотань заявника від 21 грудня 2020 року та від 19 травня 2021 року направлено до ГУНП в Чернігівській області для проведення відповідної перевірки та притягнення винних осіб до відповідальності.
 
2.              Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає. 
 
Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди,                                ОСОБА_1 зазначав, що моральні страждання йому спричинено протиправною бездіяльністю службових осіб Чернігівської обласної прокуратури, яка призвела до надмірної тривалості проведення досудового розслідування кримінального провадження. Посилався на те, що більше восьми років вів безрезультатну та тривалу переписку з органом досудового розслідування та прокуратурою, оскаржував у судовому порядку процесуальні рішення слідчих та прокурорів, що негативно відобразилось на його самопочутті, враховуючи, що за медичними висновками йому протипоказані психоемоційні перевантаження.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема,  відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
 
Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
 
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
 
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
 
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).
 
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
 
Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
 
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
 
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.
 
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
 
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19), від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19 (провадження № 61-8240св20).
 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, правильно виходив із доведеності бездіяльності службових осіб Чернігівської обласної прокуратури, яка призвела до надмірної тривалості проведення досудового розслідування кримінального провадження, та дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 відповідно до статті 1174 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась в душевних стражданнях, завданих такою бездіяльністю та рішеннями посадових осіб вказаного державного органу.
 
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, враховуючи практику ЄСПЛ, принципи розумності, виваженості та справедливості, тривалість кримінального досудового розслідування більше дев`яти років, яке не закінчено і триває на цей час, обґрунтовано присудив позивачу відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн.
 
Скасовуючи законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , апеляційний суд помилково вважав, що позивачем не надано доказів протиправної бездіяльності працівників Чернігівської обласної прокуратури, яка здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 12013260010006039, бездіяльність слідчих та працівників прокуратури неправомірною у судовому порядку не визнавалась, а тому відсутні правові підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.
 
Такі висновки апеляційного суду не відповідають встановленим обставинам та наявним у справі доказам.
 
Крім того, апеляційний суд у свої постанові зазначив про те, що звернення позивача з клопотаннями до органу, який здійснював досудове розслідування, оскарження позивачем до суду прийнятих процесуальних рішень органом досудового розслідування (прокурором) під час кримінального провадження в порядку вимог КПК України є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України та не є підставою для відшкодування моральної шкоди у розумінні статті 23 ЦК України, оскільки не є порушенням прав особи.
 
Водночас, апеляційний суд не звернув уваги на те, що у цій справі підставою відшкодування позивачу моральної шкоди є не окремі факти бездіяльності слідчих органів та органів прокуратури у межах кримінального провадження, а їх неефективність, безвідповідальність в цілому, що привезла до надмірної тривалості досудового розслідування кримінальної справи (більше дев`яти років), яке не закінчено і на цей час.
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції не спростував належним чином обставин, встановлених судом першої інстанції, та фактично необґрунтовано переоцінив докази, які були оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог закону та з урахуванням обставин, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, у зв`язку з чим скасував законне й обґрунтоване судове рішення суду першої інстанції.
 
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 607/8203/18.
 
За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
 
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Керуючись статтями 400, 402, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні клопотання Чернігівської обласної прокуратури про закриття касаційного провадження у справі відмовити.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Постанову Чернігівського апеляційного суду від 14 березня 2023 року скасувати, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 листопада 2022 року залишити в силі. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                     О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович