УХВАЛА
 
18 січня 2024 року 
м. Київ
 
справа № 754/6216/22
провадження № 61-714ск24
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року позов  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк») задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26 серпня 2014 року в розмірі 33 140,77 грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 481,00 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, 09 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 червня 2023 року поновлено відповідачу строк на апеляційне оскарження рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року залишено без руху з підстав несплати судового збору.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто, оскільки відповідачем не виконано вимог ухвали Київського апеляційного суду від 15 червня 2023 року протягом встановленого судом строку.
 
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року.
 
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову    суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 не наводить підстав касаційного оскарження ухвали суду апеляційної інстанції, не зазначає які норми процесуального права судом застосовано неправильно. 
 
У силу вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд зобов`язаний перевіряти наявність підстав для відкриття касаційного провадження, зазначених у касаційній скарзі, оскільки перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Таким чином, Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав для оскарження ухвали про повернення апеляційної скарги в касаційному порядку, тому касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року підлягає поверненню.
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості вважати неподаною та повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                І. Ю. Гулейков