КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 лютого 2024 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 752/4331/23
номер провадження №22-ц/824/3821/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року /суддя Шевченко Т.М./
  у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -                  
 
В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ,  яка станом на 30 січня 2023 року становить 30 516,33 грн., з яких 26 458,68 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4057,65 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 30 516 (тридцять тисяч п`ятсот шістнадцять) гривень 33 копійки та 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні судового збору. /а.с. 152-154/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2   звернувся з ідентичними апеляційними скаргами, поданими 10.10.2023 р. за вх№122373 та 13.10.2023 р. за вх№124592, які суд розглядає як одну апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення скасувати, призначити справу до розгляду по суті.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема, у порушення вимог ст. 1050 ЦК України дійшов помилкових висновків про укладення договору та досягнення домовленості з усіх істотних умов; висновки суду не відповідають обставинам справи, зокрема суд дійшов помилкових висновків, що в анкеті-заяві передбачено суму кредитування, розмір відсотків, порядок нарахування штрафних санкцій тощо. Заява не містить даних про обраний вид кредитування, суму ліміту кредитування тощо /а.с. 36-37/; суд не застосував строки позовної давності до правовідносин; до матеріалів справи не долучено документів, які б свідчили про ознайомлення з умовами та правилами, а також тарифами споживача на момент підписання договору. Правила, які нібито підписані клієнтом, не відповідають обставинам справи, оскільки дані вказані на арк. справи 39 вказані станом на 2019 рік, оригіналу такого документу не існує. Суд першої інстанції не витребував вказаний документ для дослідження.
Представник АТ КБ «ПриватБанк» Деркач О.Р. звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Вказувала, що апелянтом 06.01.2012 року на підтвердження отримання послуг банку підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Вказаний документ скріплений власноручним підписом ОСОБА_1 , який засвідчив ознайомлення з Умовами надання банківських послуг. Факт користування коштами банку та сплати апелянтом платежів на погашення заборгованості по кредиту та відсотків ним не спростований, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Також зазначала, що умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Також наголошувала, що позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача в лютому 2023 року - до спливу строку позовної давності.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з додатковими поясненнями на відзив. Вказував, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили умови договору. Відзиву з контррозрахунками не подавалось, оскільки відповідач не знав про розгляд справи. Сплата та користування коштами не означає, що відповідача ознайомлено з умовами та правилами надання банківських послуг. Щодо строку позовної давності, вказував, що він розпочався з вересня 2014 року   - закінчення строку дії картки.
Представник АТ КБ «ПриватБанк» Деркач О.Р. звернулась з запереченнями на додаткові пояснення, фактично продублювавши доводи відзиву на апеляційну скаргу.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
 Судом встановлено, що 06.01.2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої банк відкрив відповідачу картковий рахунок (а.с. 36-39).
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві.
З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховано 30 516, 33 грн. боргу за кредитом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України про те, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У ч. 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частинами 1-3 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У матеріалах справи міститься довідка АТ КБ «ПриватБанк», з якої вбачається, що між банком та відповідачем був підписаний кредитний договір № б/н, за яким останньому було надано кредитні картки (а.с. 35).
З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на відповідача вбачається, що по кредитній картці був встановлений кредитний ліміт, який в подальшому збільшувався, та у кінцевому варіанті становив 25 000 грн. (а.с. 34).
У такому випадку факт укладення кредитного договору між сторонами є доведеним саме згідно з анкетою-заявою, яка додана позивачем до позовної заяви (а.с. 36-39).
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
З наданого стороною позивача розрахунку заборгованості станом на 30.01.2023 року вбачається, що заборгованість за кредитом складає 30 516,33 грн.
На підтвердження користувалася кредитними коштами та часткового виконання своїх зобов`язань щодо їх повернення стороною позивача наданий суду розрахунок заборгованості, а також виписку за договором за період з 06.01.2012 року по 01.02.2023 року (а.с. 78-140).
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наявні правові підстави для стягнення із відповідача суми непогашеного кредиту у розмірі 30 516,33 грн.
Доводи апеляційної скарги, щодо відсутності погодження умов кредитного договору, апеляційний суд відхиляє з огляду на те, що апелянтом 06.01.2012 року на підтвердження отримання послуг банку підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Вказаний документ скріплений власноручним підписом ОСОБА_1 , який засвідчив ознайомлення з Умовами надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, скаржник ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua;https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що йому було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в ОСОБА_1 про приєднання. Також підписавши вказану заяв апелянт зобов`язався постійно ознайомлюватись зі змінами в Умовах та Правилах на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, що засвідчено його власноручним підписом.
Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві.
На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг апелянту відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 (п.п.1.1.1.90, 2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов) яку він отримав та мобільний телефон який вказав апелянт (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) в Заяві.
З моменту оформлення кредитного договору пройшло 11 років, апелянт в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, здійснював неодноразове отримання нових карток, активно користувався кредитними коштами, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт користування кредитними коштами та погашення, які він здійснював. Наведене підтверджується матеріалами справи і апелянтом не спростовано. Банк надав до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.
З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що апелянт частково сплачував заборгованість за договором.
Відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку, а саме: розрахування у торговельній мережі 17.01.2020 продукти: VELYKA KYSHENYA 005, KYYIV - 97,93, зняття коштів в банкоматі 17.01.2020 станція метро Голосіївська, м. Київ 3120,00 р., поповнення кредитного рахунку 06.11.2019 поповнення готівкою в терміналі самообслуговування: Чернівці, вул. Зелена, буд. 6а, магазин " Платник: тел. ( НОМЕР_2 1520,00 грн. Останні дії по картці проведені 20.08.2020 р. - зарахування переказу по картці.
Виписка по картковому рахунку є належним та допустимим доказом у справі. /Постанова Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року справа N° 456/3643/17 провадження  №61-9882св20/
Апелянтом розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.
Доводи апеляційної скарги щодо неможливості звернення з відзивом у зв`язку з неповідомленням про розгляд справи, апеляційним судом відхиляються з огляду на те, що жодного розрахунку, який на думку апелянта був би вірним нарахуванням по рахунку, на момент розгляду апеляційної скарги не надано. Є лише доводи з сумами про погашення боргу та доводи щодо переплати, які не враховують черговість погашення заборгованості, встановлену договором. Вказівок на те, що якісь зарахування не були враховані банком, апеляційна скарга не містить.
Доказів оскарження нарахування та стягнення відсотків за весь період користування кредитними коштами, починаючи з 2012 р., апелянтом ні в суд першої ні апеляційної інстанції не надано.
Отже, заперечення щодо не ознайомлення відсотковою ставкою за користування кредитом суперечить попередній поведінці апелянта (отримання кредитної картки, користування кредитним лімітом, внесення коштів на погашення заборгованості) і є недобросовісним.
Доказів неотримання і некористування кредитними коштами апелянтом також не надано.
Доказів того, що на день укладення кредитного договору, так і за період користування кредитними коштами були встановлені інші відсоткові ставки апелянтом не надано.
Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, які знаходяться в матеріалах справи, при внесенні коштів на погашення кредитної заборгованості, Банком дотримувалась черговість виконання грошового зобов`язання, при якій основна сума боргу погашається в останню чергу. Відповідно до ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: в першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; в другу чергу виплачуються проценти і неустойка; в третю чергу сплачується основна сума боргу.
Випискою, що сформовано за період із дати 06.01.2012 року по 01.02.2023 року стверджується, що за рахунком кредитного договору за яким обліковується заборгованість відповідача мали місце витрати на суму 1 009 810,99 грн. та надходження в сумі 979294,66 грн., баланс на кінець періоду - 30516,33 грн. Вказана сума заявлена банком до стягнення і підтверджується матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності, апеляційним судом також відхиляються, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України).
За кредитним договором відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту.
Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. 
Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року справа №6-14цс14 та 18.06.2014 року справа №6-61цс14. «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.»
Строк перевипущеної картки до останнього дня 02/2023 року, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в лютому 2023 року - до спливу строку позовної давності.
Крім того, згідно виписки по рахунку, вбачається, що апелянт 20.05.2020 р. здійснив поповнення готівкою картки № НОМЕР_3 в на суму 800 грн.
Таким чином, строк позовної давності не пропущено, отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.  375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року - залишити без задоволення.  
Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року  - залишити без змін.  
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: