ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

18 січня 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/12290/23
Головуючий у першій інстанції - Маринченко О. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/258/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді: Шитченко Н.В.,
суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І., 
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,
місце ухвалення рішення суду - м. Чернігів,
час проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду - 12 год. 39 хв,
дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 09 листопада 2023 року.

                                      У С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , у якому, уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 35 274,54 грн.
Заявлені вимоги мотивувала тим, що від шлюбу з відповідачем має двох неповнолітніх дітей - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких з ОСОБА_2 на підставі заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 грудня 2022 року на її користь стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач обов`язок щодо сплати аліментів належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 35 274,54 грн, отже відповідно до ст. 196 СК України наявні підстави для стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відмовлено повністю.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи судове рішення незаконним та посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким  задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції у рішенні не дав мотивованої оцінки всім доводам сторони позивача, викладеним у позові. На переконання скаржниці, районний суд дійшов помилкового висновку про те, що заборгованість утворилася з незалежних від платника аліментів причин. 
Позивачка наголошує на обізнаності колишнього чоловіка про наявність справи щодо стягнення з нього аліментів, оскільки саме після її звернення 16 листопада 2022 року з відповідним позовом відповідач 10 грудня 2022 року подав позов про розірвання шлюбу. Зазначає, що визначений державним виконавцем розмір заборгованості за аліментами відповідач в судовому порядку не оскаржував, що свідчить про його згоду з таким розрахунком.
Зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини у несплаті (неповній сплаті) аліментів. Наголошуючи під час розгляду справи, що відповідач з 24 лютого 2022 року проходить військову службу в ЗСУ, тому не міг знати про розгляд справи про стягнення з нього аліментів і бути присутнім у судових засіданнях, його представник на підтвердження наведених обставин належних доказів не надав. У період розгляду справи про стягнення аліментів ОСОБА_2 майже кожні вихідні знаходився у м. Чернігові і через додаток «Дія» отримував повідомлення про судові засідання, особисто через канцелярію подав позов про розірвання шлюбу та письмові клопотання.
Вважає, що незнання чи небажання відповідача дізнатися про стан розгляду справи про стягнення аліментів не позбавляє його обов`язку щодо матеріального утримання дітей, отже заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з вини ОСОБА_2 .  
Відповідачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції указав, що з 24 лютого 2022 року ОСОБА_2 проходить військову службу, при розгляді справи № 750/7799/22 про стягнення аліментів відповідач не отримував повістки та позовної заяви з доданими до неї документами, в тому числі і не отримав копію заочного рішення суду.
Районний суд, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, наведену в постанові від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19, дійшов висновку про відсутність вини відповідача в утворенні заборгованості до пред`явлення позивачкою виконавчого листа до виконання, а також умислу на ухилення від сплати аліментів.
Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. 
У справі встановлено, що сторони з 10 вересня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 8), який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 березня 2023 року розірвано (а.с. 82). 
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 являються батьками неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9, 10).
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 грудня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 листопада 2022 року та до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 53). На виконання даного рішення 26 грудня 2022 року Деснянським районним судом м. Чернігова видано виконавчий лист (а.с. 11).
Постановою старшого державного виконавця Деснянського ВДВС у м. Чернігові від 08 лютого 2023 року відкрито виконавче провадження № 70964261 (а.с. 12).
З розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, складених старшим державним виконавцем Деснянського ВДВС у м. Чернігові Східного МУМЮ Прилепським С.І. (а.с. 13, 37), та звітів в/ч НОМЕР_1 про здійснені відрахування та виплати (а.с. 47, 49) вбачається, що станом на кінець січня 2023 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становила 35 274,54 грн. Починаючи з лютого 2023 року із заробітку відповідача почали вираховуватися аліменти та здійснювалося погашення заборгованості. Заборгованість, яка утворилася з листопада 2022 року по січень 2023 року, повністю погашена у липні 2023 року. Станом на 01 серпня 2023 року заборгованість відсутня.
За розрахунком позивачки пеня за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2022 року по липень 2023 року становить 44 342,13 грн (а.с. 44). 
Звернувшись з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів, ОСОБА_1 зазначала, що відповідач обов`язок щодо сплати аліментів належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість. З урахуванням обмежень, встановлених ст. 196 СК України, просила стягнути пеню в сумі 35 274,54 грн, що становить 100 % заборгованості, яка існувла у відповідача станом на кінець січня 2023 року.
Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України).
Згідно з ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Положеннями  ч. 1 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 дійшов висновку, що стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Тлумачення ст. 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч. 1 ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Приписами ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів, зазначивши про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості з аліментів.
У справі встановлено, що 16 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 грудня 2022 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Зважаючи на заочний розгляд справи, відповідач під час розгляду справи про стягнення аліментів присутнім не був. Суд першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи № 750/7799/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, зазначив, що відповідач не отримував ані копії позовної заяви з доданими до неї документами, ані повістки про дату та час судового засідання, ані копії заочного рішення суду. 
Позивачка ці висновки суду першої інстанції належними доказами не спростувала.
Доданий  ОСОБА_1 до апеляційної скарги скрін з переписки у додатку «Вайбер» не свідчить про те, що відповідач був обізнаний саме про вирішення позову про стягнення з нього аліментів та їх розмір, оскільки допис ОСОБА_7 датований 31 грудня 2022 року, тобто після ухвалення заочного рішення суду (а.с. 68-69). За змістом цього допису відповідач очікує відповідних утримань із заробітної плати у визначеній судом сумі, що очевидно не свідчить про намір ухилитися від виконання обов`язку матеріального утримання дітей.     
З пояснень представника відповідача в суді першої інстанції вбачається, що ОСОБА_2 з 24 лютого 2022 року проходить військову службу в ЗСУ і не проживає за місцем реєстрації. Проходження відповідачем військової служби підтверджується наявними у матеріалах даної цивільної справи повідомленнями командира в/ч НОМЕР_1 про грошове забезпечення ОСОБА_2 у період з листопада 2022 року по травень 2023 року (а.с. 46, 48).
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необізнаність відповідача стосовно виникнення у нього у грудні 2022 року на підставі рішення суду обов`язку щодо сплати аліментів, починаючи з 16 листопада 2022 року. Крім цього, з 16 листопада 2022 року між сторонами існував спір щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, який вирішувався судом. Строк розгляду цієї справи за позовом ОСОБА_1 від відповідача не залежав. Тобто виникнення боргу по аліментах з 16 листопада 2022 року по 26 грудня 2022 року відбулось не з вини ОСОБА_2 .   
Рішення суду набуло чинності лише 26 січня 2023 року.
26 грудня 2022 року Деснянським районним судом м. Чернігова видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, виконавче провадження з примусового виконання якого відкрито 08 лютого 2023 року. 
За розрахунком державного виконавця сукупний розмір заборгованості зі сплати ОСОБА_2 аліментів з моменту відкриття виконавчого провадження становила 35 274,54 грн, і саме в лютому 2023 року з заробітної плати відповідача за місцем несення військової служби почали вираховуватися як аліменти у визначеному судовим рішенням розмірі, так і стягуватися грошові кошти на погашення наявної заборгованості.
Існуюча станом на 01 лютого 2023 року заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 35 274,54 грн остаточно погашена у липні 2023 року, тобто станом на день звернення ОСОБА_1 з позовом про стягнення пені за прострочення сплати аліментів (18 серпня 2023 року) заборгованість по аліментам була відсутня.  
Таким чином, ані в ході розгляду справи судом першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду не встановлено факту ухилення ОСОБА_2 від сплати аліментів, що могло виразитися в його діях чи бездіяльності, спрямованих на невиконання рішення суду про стягнення з нього на користь позивачки визначеного розміру аліментів. Не встановлено, що відповідач, знаючи про обов`язок сплати аліментів, ухилявся від його виконання, зокрема, прямо відмовився від їх сплати або приховував місце роботи, заробіток (дохід), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, змінив місце роботи чи місця проживання, штучно створив обставини, що унеможливили своєчасне стягнення з нього коштів, тощо. Колегія суддів вважає, що заборгованість по сплаті аліментів за заявлений позивачкою період (з 16 листопада 2022 року по червень 2023 року) виникла технічно, а не з вини ОСОБА_2 , тому підстави для застосування до нього відповідальності у вигляді стягнення пені, відсутні.
Колегія суддів зважає на те, що після пред`явлення виконавчого документа до виконання до ВДВС, відрахування із заробітку відповідача почались одразу з лютого 2023 року і стали регулярними аж до повної відсутності заборгованості у липні 2023 року.  
Отже, районний суд, належним чином оцінивши подані сторонами докази, дійшов правильного висновку про відсутність вини платника аліментів у виникненні заборгованості, у зв`язку з чим обґрунтовано відмовив у стягненні з відповідача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.
Беручи до уваги наведені обставини, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства. Суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення.     
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, - 

                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 листопада 2023 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.  

Головуюча:                                                                  Н.В. Шитченко

        Судді:                                                                   Н.В. Висоцька

                                                                                     О.І. Онищенко