Постанова                              
Іменем України                     
 
13 березня 2024 року
м. Київ
 
справа № 350/711/22
провадження № 61-9733св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів:  Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,             Тітова М. Ю.,        
 
учасники справи:
позивач  -   ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,  
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики
 
за касаційною скаргою адвоката Міськів Оксани Тарасівни як представника  ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2022 року у складі судді Бейка А. М. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 24 травня 2023 року                      у складі колегії суддів: Томин О. О., Бойчука І. В., Пнівчук О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позову
У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договорами позики: від 01 серпня 2021 року в розмірі 1 630 463,99 грн, інфляційні втрати                            - 269 342,83 грн, 3 % річних від простроченої суми - 36 450,92 грн;                             від 01 листопада 2021 року у розмірі 1 890 064,64 грн, інфляційні втрати                          - 262 346,39 грн, 3 % річних - 27 962,60 грн.
Як на обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилався на те, що                        01 серпня 2021 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого відповідач позичив у нього 52 745,00 євро, що еквівалентно 1 630 463,99 грн, а за договором позики від 01 листопада  2021 року - 61 143,00 євро, що еквівалентно 1 890 064,64 грн, що підтверджується відповідними розписками. Кошти за договором позики від 01 серпня 2021 року відповідач зобов`язався повернути у строк до 01 жовтня 2021 року, за договором позики                                    від 01 листопада 2021 року - до 01 січня 2022 року.
Оскільки у встановлені строки відповідач борг не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання, а також відмовляється повернути їх в добровільному порядку, ОСОБА_1 просив позов задовольнити. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рожнятівський районний суд  Івано-Франківської області заочним рішенням від 28 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Стягнув                     з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01 серпня 2021 року в розмірі 1 630 463,99 грн, 3 % річних                          - 36 450,92 грн, разом 1 666 914,91 грн; за договором позики від 01 листопада 2021 року в розмірі 1 890 064,64 грн, 3 % річних - 27 962,60 грн, разом                         1 918 027,24 грн. В іншій частині вимог позову відмовив. Здійснив розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю позивачем отримання відповідачем позики, у визначеному в розписках розмірі, яка у встановлені строки не повернена. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договорами позики відповідач зобов`язаний сплатити 3 % річних від простроченої суми. Оскільки позика в іноземній валюті, тому передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають. 
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 24 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення, заочне рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28 грудня               2022 року - без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована законністю й обґрунтованістю рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.  
 
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржувалося в частині задоволення позову ОСОБА_1 (стягнення боргу та 3 % річних), тому в частині відмови у стягненні інфляційних втрат не було предметом апеляційного перегляду. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 29 червня 2023 року,адвокат Міськів О. Т. як представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28 грудня                 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 24 травня 2023 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.  
Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на те, що суди застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня                  2021 року у справі № 904/5726/19; відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статей 202, 207, 545, 626, 1046, 1047 ЦК України стосовно можливості виникнення між сторонам правовідносин за договором позики, підтвердження факту укладання договору позики, передання грошових коштів               у визначених сумах та невиконання боргового зобов`язання, за умови наявності лише копій розписок та відсутності оригіналів таких розписок на момент ухвалення судового рішення.
На обґрунтування касаційної скарги заявник зазначає про неправильне застосування судами норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та порушення норм процесуального права.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення позики, суд не витребував                    у позивача оригіналів розписок та вирішив спір на підставі копій документів. Апеляційний суд також залишив поза увагою факт відсутності оригіналів розписок і на момент ухвалення судового рішення, отже, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, не довів обставин, на які посилався, не довів факту укладення договору позики та надання грошових коштів відповідачу.
Крім цього, стягуючи 3 % річних, суди не врахували пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
Ураховуючи наведене, предметом касаційного перегляду є судові рішення в частині задоволених позовних вимог (стаття 400 ЦПК України).
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції. 
 
25 липня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 серпня 2023 року у зв`язку з обранням судді                           Погрібного С. О. до Великої Палати Верховного Суду справу розподілено колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,  Тітова М. Ю.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2024 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Згідно з розпискою від 01 серпня 2021 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 кошти в сумі 52 745,00 євро, які позичальник зобов`язався повернути до 01 жовтня 2021 року.
 
Відповідно до розписки від 01 листопада 2021 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 61 143,00 євро, які позичальник зобов`язався повернути до 01 січня 2022 року.
 
У встановлені в розписках строки відповідач борг не повернув.
 
Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 30 червня 2022 року інфляційне збільшення суми боргу 1 630 463,99 грн (що еквівалентно 52 745,00 євро), становить 269 342,83 грн, 3 % річних - 36 450,92 грн; інфляційне збільшення суми боргу 1 890 064,64 грн (що еквівалентно 61 143,00 євро) становить 262 346,39 грн, 3 % річних - 27962,60 грн.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах,  викладеного  у  постанові  Верховного  Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи                                 у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм                        права  в   межах   касаційної   скарги,   дійшов   висновку,   що   касаційна   скарга  підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (стаття 1046 ЦК України).
 
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (частина друга статті 1047 ЦК України).
 
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка не лише є доказом укладення договору, а й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
 
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
 
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
 
Згідно з нормами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін.
 
Встановивши, що ОСОБА_2 на підтвердження отримання                                       у ОСОБА_1 позики в розмірі 52 745,00 євро та 61 143,00 євро написав власноручно розписки, проте не виконав умов укладених договорів позики та не повернув борг у встановлені в розписках строки, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення боргу.  
 
Доводи касаційної скарги висновки судів в указаній частині не спростовують, зводяться до незгоди з такими висновками та необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України). Відповідач брав участь у розгляді справи як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, проте не скористався наданими йому процесуальними права, відзиву на позов не подав, клопотань про витребування відповідних доказів не заявляв, існування оригіналів цих розписок у суді першої та апеляційної інстанцій не заперечував.
 
Разом із цим, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України                   у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого              2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
 
З аналізу положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та статей 1046, 1049 ЦК України колегія суддів дійшла висновку, що на договори позики від 01 серпня та від 01 листопада 2021 року поширюється дія пункту            18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
 
Отже, суди дійшли помилкових висновків про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3 % річних, що передбачені статтею 625 ЦК України, за період з 24 лютого 2022 року до дня звернення з цим позовом - 30 червня 2022 року.
 
Ураховуючи наведене,  3 % річних на суму боргу за розпискою від 01 серпня 2021 року становлять 19 565,57 грн (з 02 жовтня 2021 року до 24 лютого               2022 року); за розпискою від 01 листопада 2021 року - 8 388,78 грн (з 02 січня 2022 до 24 лютого 2022 року).
 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
 
Зважаючи на те що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, однак суди неправильно застосували норми матеріального права, касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в частині стягнених 3 % річних за період з 24 лютого              2022 року до 30 червня 2022 року - скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову. Відповідно судові рішення            в частині розміру стягнених 3 % річних необхідно змінити шляхом зменшення стягнених сум 3 % річних і загальних сум, судові рішення в частині стягненої заборгованості за договорами позики - залишити без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу адвоката Міськів Оксани Тарасівни як представника  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області                           від 28 грудня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 24 травня 2023 року в частині стягнення 3 % річних за період з 24 лютого 2022 року до 30 червня 2022 року скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.
 
Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області                                 від 28 грудня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 24 травня 2023 року в частині стягнення боргу за договорами позики залишити без змін.
 
Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області                          від 28 грудня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 24 травня 2023 року в частині стягнених сум змінити, виклавши резолютивну частину рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2022 року в такій редакції: 
«Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики від 01 серпня                2021 року в розмірі 1 630 463 ,99 грн, 3 % річних у розмірі 19 565,57 грн, а всього 1 630 463,99 (один мільйон шістсот тридцять  тисяч чотириста шістдесят три гривні 99 коп.); за договором позики від 01 листопада 2021 року в розмірі                         1 890 064,64 грн, 3 % річних у розмірі 8 388,78 грн, а всього 1 890 064,64 грн (один мільйон вісімсот дев`яносто тисяч шістдесят чотири гривні 64 коп.)». 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                                      її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська 
Судді                                                                                                 А. Ю. Зайцев
                                                                                                            Є. В. Коротенко
                                                                                                            В. М. Коротун
                                                                                                            М. Ю. Тітов