П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/4434/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Жданкіна Н.В. 
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
28 лютого 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Сушка О.О.  Мацького Є.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність адміністрації Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", що виявилась у невидачі йому талону-підтвердження після отримання його письмової заяви від 6 жовтня 2022 року;
- визнати протиправною бездіяльність начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" полковника внутрішньої служби Дудоладова А.А., що виявилась у ненаданні відповіді на його письмову заяву від 6 жовтня 2022 року;
- зобов`язати начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" полковника внутрішньої служби Дудоладова А.А.розглянути його письмову заяву від 6 жовтня 2022 року та дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк;
- визнати протиправною бездіяльність адміністрації Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", що виявилась у ненадсиланні його письмових звернень від 24 жовтня 2022 року, 30 січня 2023 року, 31 січня 2023 року (2 звернення), 13 лютого 2023 року, 3 березня 2023 року (2 звернення) за належністю.
- визнати протиправною бездіяльність адміністрації Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", що виявилась у незабезпеченні збереження його посилок: від 14 лютого 2022 року та від 24 лютого 2023 року;
- стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 3775 грн. в якості компенсації вартості вмісту та доставки його посилок;
- стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 10000 грн., як відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому протиправною бездіяльністю адміністрації Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)".
Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність адміністрації Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», що виявилась у надсиланні конвертів (у запечатаному конверті) засудженого ОСОБА_1 від 31 січня 2023 року адресованих:
- до Вінницького окружного адміністративного суду;
- до Вінницького міського суду Вінницької області.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення  та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. 
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач відбуває кримінальне покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)".
14 лютого 2022 року ОСОБА_2 відправив на ім`я засудженого ОСОБА_1 через відділення №30 ТОВ «Нова Пошта» в місті Дніпро посилку оголошеною вартістю 3000 гривень. Як зазначає позивач дана посилка була отримана установою 16 лютого 2022 року, однак не видана позивачу.
Крім того, позивач повідомив, що аналогічна ситуація виникла із посилкою, яка була надіслана йому його батьком ОСОБА_3 24.02.2023 через відділення №13 ТОВ "Нова Пошта" в м. Дніпро.
Такі дії окремих працівників ДУ «Вінницька УВП (№1)» позивач розцінює як викрадення посилки.
Також позивач зазначив, що 07.03.2022 він через адміністрацію Установи звернувся в порядку статті 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) звернувся до Вінницької обласної прокуратури з письмовою заявою про вчинення стосовно нього злочину, передбаченого частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України), окремими працівниками Установи. За Заявою та на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області Клапоущака С. Ю. від 03 червня 2022 року у справі № 127/8203/22, провадження № 1-кс/127/3467/22, уповноваженою особою Вінницької обласної прокуратури 10 червня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42022020000000230 унесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 185 КК України.
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що ОСОБА_3 звертався із заявою про викрадення його посилок працівниками ДУ «Вінницька УВП (№1)» до ДБР. Працівниками територіального управління ДБР. розташованого у місті Хмельницькому, що поширює свою діяльність на Вінницьку область, проводилась перевірка викладених в заяві обставин, та інформація про надходження посилок на ім`я ОСОБА_1 16 лютого 2022 року та 27 лютого 2023 року до ДУ «Вінницька УВП (№1)» не підтвердилась.
06.10.2022 позивач звернувся до начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" із письмовою заявою, в якій просив ознайомити його з результатами (виявленими фактами та обставинами) проведеного внутрішнього службового розслідування за його заявою від 07.03.2022 про можливий факт викрадення окремими працівниками Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" його посилки з речами від 16.02.2022.
Однак, всупереч вимогам Закону України "Про звернення громадян" та Наказу Міністерства юстиції України 02.07.2013 № 1304/5 адміністрацією Установи після отримання зазначеного звернення від 06.10.2022 йому не було видано талон-підтвердження та, в подальшому, письмової відповіді.
Крім того, позивач зазначив, що адміністрацією Установи було допущено протиправну бездіяльність, яка виразилась у ненадсиланні його письмових звернень від 24 жовтня 2022 року, 30 січня 2023 року, 31 січня 2023 року (2 звернення), 13 лютого 2023 року, 03 березня 2023 року (2 звернення) за належністю, а саме:
- 24 жовтня 2022 року до Дніпровського апеляційного суду апеляційної скарги на ухвалу слідчої судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська Ханієвої Ф. М. від 21 вересня 2022 року у справі №203/3559/22, провадження № 1-кс/0203/2945/2022 (у запечатаному конверті);
- 30 січня 2023 року повторно до Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу на згадану вище ухвалу слідчої судді (у запечатаному конверті);
- 31 січня 2023 року до Вінницького окружного адміністративного суду позовної заяви до Установи про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (у запечатаному конверті);
- 31 січня 2023 року до Вінницького міського суду Вінницької області клопотання про вирішення питань про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку (у запечатаному конверті), у якому порушив питання про визнання незаконним і скасування певного рішення адміністративної комісії Установи щодо ОСОБА_1 
- 13 лютого 2023 року до Вінницького окружного адміністративного суду заяву в рамках адміністративної справи № 120/7441/22 за позовом ОСОБА_1 до Установи про визнання дій і бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії від 14 вересня 2022 року (у запечатаному конверті);
- 03 березня 2023 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська скаргу на бездіяльність слідчого (у запечатаному конверті);
- 03 березня 2023 року до Голосіївського районного суду міста Києва скаргу на бездіяльність слідчого (у запечатаному конверті).
Позивач, вважаючи дії протиправними, звернувся з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, частиною 3 статті 63 Конституції України передбачено, що засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 7 КВК України держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.
За змістом ч. 2 ст. 151 КВК України встановлено, що на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.
Щодо допущення з боку адміністрації Установи протиправної бездіяльності, яка виразилась у ненадсиланні письмових звернень ОСОБА_1 від 24 жовтня 2022 року, 30 січня 2023 року, 31 січня 2023 року (2 звернення), 13 лютого 2023 року, 03 березня 2023 року (2 звернення) за належністю, слід зазначити наступне.
Положеннями ч. 1 ст. 8 КВК України встановлено, що засуджені мають право, зокрема звертатися відповідно до законодавства з пропозиціями, заявами і скаргами до адміністрації органів і установ виконання покарань, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань.
Відповідні звернення (кореспонденція) подаються до адміністрації установи виконання покарань. Про отримання адміністрацією звернення (кореспонденції) засудженому видається талон-підтвердження. Протягом трьох діб (а у випадках, встановлених законодавством, протягом однієї доби) з часу видачі талона-підтвердження зазначене звернення (кореспонденція) направляється адресату.
Перелік прав та обов`язків засуджених до позбавлення волі наведено у ст. 107 КВК України, частиною 1 якої визначено, що засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України, в тому числі й здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет.
Засудженим дозволяється одержувати і відправляти листи і телеграми за свій рахунок без обмеження їх кількості (ч. 1 ст. 113 КВК України).
На виконання вимог статей 8, 107, 113 КВК України, статей 7, 9, 13 Закону України "Про попереднє ув`язнення" та з метою регулювання порядку організації перегляду кореспонденції, яку одержують або відправляють засуджені до позбавлення волі та особи, взяті під варту, розроблено Інструкцію з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.07.2013 № 1304/5 (далі-Інструкція № 1304/5).
Відповідно до п. 4 Інструкції № 1304/5 звернення (кореспонденція) засуджених чи осіб, взятих під варту, до адміністрації органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань подаються до адміністрації установи виконання покарань, слідчого ізолятора. Про отримання адміністрацією звернення (кореспонденції) засудженому чи особі, взятій під варту, видається талон-підтвердження (додаток 1). Протягом трьох діб (а у випадках, встановлених законодавством, протягом однієї доби) з часу видачі талона-підтвердження зазначене звернення (кореспонденція) направляється адресату з урахуванням вимог Закону України "Про попереднє ув`язнення", Кримінально-виконавчого та Кримінального процесуального кодексів України.
Такі звернення (кореспонденція) подаються до адміністрації установи виконання покарань або слідчого ізолятора, у свою чергу, останні мають надати талон-підтвердження.
Форма талону-підтвердження визначена додатком 1 до Інструкції № 1304/5. Зокрема, талон містить інформацію про особу, якій його видано про те, що від нього (неї) прийнято для надсилання у запечатаному вигляді конверт та інформацію про найменування адресата.
Нормами п.п. 6-8 п. 3 розділу VII Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 № 1769/5 (далі - Правила № 1769/5) кореспонденція, яку ув`язнені та засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подання. Кореспонденція, яку ув`язнені та засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає.
Кореспонденція, яку ув`язнені чи засуджені адресують захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до положень КПК, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подання. Кореспонденція, яку ув`язнені та засуджені одержують від такого захисника, перегляду не підлягає.
Ув`язнений та засуджений має право передати кореспонденцію з питань кримінального провадження захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до КПК, безпосередньо під час побачення з ним.
Перед надісланням кореспонденції, зазначеної в пунктах 6, 7 цієї глави, ув`язнені та засуджені особисто запечатують її у конверти та передають відповідальній посадовій особі СІЗО.
Під час отримання такої кореспонденції для надіслання відповідальна посадова особа СІЗО видає ув`язненому чи засудженому талон-підтвердження (додаток 21).
Згідно п. 2 розділу XIII Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України 28.08.2018 № 2823/5 (далі № 2823/5) кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини та його представникам, Європейському суду з прав людини, суду, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, прокурору, захиснику у кримінальному провадженні, який здійснює свої повноваження відповідно до статті 45 Кримінального процесуального кодексу України, або отримують від них, перегляду не підлягає і протягом доби з часу її подання надсилається за належністю або вручається засудженим у запечатаному вигляді (конверті). Кореспонденція, яку засуджені адресують іншим органам державної влади, органам місцевого самоврядування та об`єднанням, надсилається за належністю протягом трьох діб з часу її подання.
Під час отримання такої кореспонденції для відправлення начальник відділення, а у вихідні і неробочі дні - ЧПНУ видає засудженому талон-підтвердження відповідно до законодавства.
Таким чином, талон-підтвердження підлягає видачі засудженому/особі, взятій під варту у разі подання звернення (кореспонденції) з метою їх направлення.
З доданих позивачем до додаткових письмових пояснень (вх. №44485 від 01.08.2023) копій виданих ДУ "Вінницька УВП (№1)" талонів-підтверджень слідує, що відповідачем прийнято від засудженого ОСОБА_1 вихідну письмову кореспонденцію, а саме:
- 24.10.2022 кореспонденцію, адресовану Дніпровському апеляційному суду;
- 30.01.2023 повторно кореспонденцію, адресовану Дніпровському апеляційному суду;
- 31.01.2023 кореспонденцію, адресовану Вінницькому окружному адміністративному суду;
- 31.01.2023 кореспонденцію, адресовану Вінницькому міському суду Вінницької області;
- 13.02.2023 кореспонденцію, адресовану Вінницькому окружному адміністративному суду;
- 03.03.2023 кореспонденцію, адресовану Кіровському районному суду міста Дніпропетровська;
- 03.03.2023 кореспонденцію, адресовану Голосіївському районному суду міста Києва.
Записи про прийняття до відправлення вищезазначеної кореспонденції, окрім відправлень від 31.01.2023 та 13.02.2023 внесені до Журналу обліку кореспонденції, витяг з якого відповідачем долучено до відзиву на позовну заяву.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що вся зареєстрована у відповідному Журналі кореспонденція, отримана від засудженого ОСОБА_1 за період часу з 24.10.2022 по 03.03.2023, у відповідності до інструкції була поміщена в запечатаному вигляді до поштової скрині найближчого відділення пошти та відправлена простими листами.
Відповідно, з моменту поміщення отриманої від засудженого в запечатаному вигляду поштової кореспонденції до поштової скрині, ДУ "Вінницька УВП (№1)" не несе відповідальність з подальше пересилання відповідного відправлення адресату.
Отже, наявність в Журналі вихідної кореспонденції ДУ "Вінницька УВП (№1)" відмітки про отримання від засудженого ОСОБА_1 кореспонденції від 24.10.2022, 30.01.2023, 03.03.2023, в силу встановленого порядку організації перегляду кореспонденції, яку одержують або відправляють засуджені до позбавлення волі та особи взяті під варту, є належним та достатнім доказом, який підтверджує їх надсилання за визначеною самостійно позивачем на конвертах адресою.
Кореспонденція надіслана засудженим ОСОБА_1 13.02.2023 до Вінницького окружного адміністративного суду по адміністративній справі №120/7441/22 зареєстрована у відповідну справу 14.02.2023 за вх. № 6231/23, що підтверджується відомостями комп`ютерної системи "Діловодство спеціалізованого суду", а відтак безсумнівно була надіслана відповідачем до суду попри відсутність відомостей у Журналі вихідної кореспонденції ДУ "Вінницька УВП (№1)".
Однак, відповідачем не надано жодного доказу в підтвердження того, що кореспонденція подана засудженим ОСОБА_1 31.01.2023 для направлення Вінницькому окружному адміністративному суду та Вінницькому міському суду Вінницької області була направлена адресатам. 
Відповідач, у відзиві на позовну заяву заперечує отримання від засудженого ОСОБА_1 в період з 24.10.2022 по 03.03.2023 поштової кореспонденції.
Проте, в матеріалах справи містяться видані ОСОБА_1 талони-підтвердження, які датовані саме 31.01.2023 із зазначенням адресатів: Вінницький окружний адміністративний суд та Вінницький міський суд Вінницької області.
Отже, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав належних та допустимих доказів в підтвердження виконання покладеного на нього обов`язку щодо забезпечення надсилання отриманої 31.01.2023 від засудженого ОСОБА_1 поштової кореспонденції на адресу Вінницького окружного адміністративного суду та на адресу Вінницького міського суду Вінницької області.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність ДУ "Вінницька УВП (№1)", яка виразилась у ненадсиланні письмових звернень ОСОБА_1 від 31 січня 2023 року (2 звернення) за належністю.
Стосовно звернення ОСОБА_1 із заявою на ім`я начальника ДУ "Вінницька УВП (№1)" Дудоладова А.А. від 06.10.2022 про ознайомлення позивача із результатами (виявленими фактами та обставинами) проведеного внутрішнього розслідування за його заявою від 7 березня 2022 року про можливий факт викрадення окремими працівниками установи його посилки від 14 лютого 2022 року та 16 лютого 2022 року слід зазначити наступне.
Пунктом 1 розділу III Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 28.0820 №2823/15 (далі - Правила), «засуджені мають право подавати пропозиції, заяви та скарги в усній, чи письмовій формі від свого імені. Письмові пропозиції, заяви та скарги направляються за належністю через адміністрацію установи виконання покарань. Вони реєструються в канцелярії установи виконання покарань і не пізніше ніж у триденний строк відправляються адресатам».
Представник відповідача у письмових поясненнях повідомив, що у канцелярії ДУ «Вінницька УВП (№1)» відсутні відомості про надходження та реєстрацію звернення ОСОБА_1 від 06.10.2022 на ім`я начальника установи - Дудоладова А.А. про ознайомлення позивача із результатами (виявленими фактами та обставинами) проведеного внутрішнього розслідування за його заявою від 7 березня 2022 року про можливий факт викрадення окремими працівниками установи його посилки від 14 лютого 2022 року та 16 лютого 2022 року.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, проте дана норма не невилює й обов`язку визначеного частиною першою вказаної статті проте, що кожна з сторін повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Однак, позивачем не надано жодних доказів (наприклад копії заяви із вхідним номером реєстрації та підписом відповідальної особи яка могла прийняти таку заяву), на підтвердження факту прийняття адміністрацією установи його заяви від 06.10.2022 про ознайомлення позивача із результатами (виявленими фактами та обставинами) проведеного внутрішнього розслідування за його заявою від 7.03.2022 про можливий факт викрадення окремими працівниками установи його посилки від 14 лютого 2022 року та 16 лютого 2022 року.
Оскільки позивачем не надано переконливих доказів в підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині, які стосуються прийняття відповідачем до розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.10.2022 та надання на неї відповіді, відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не забезпечення права позивача на отримання талону-підтвердження про отримання заяви від 06.10.2023 та, як наслідок, визнання протиправної бездіяльності не розгляду такої заяви.
Стосовно вимог в частині визнання протиправною бездіяльність адміністрації ДУ "Вінницька УВП (№1)", що виявилась у незабезпеченні збереження надісланих йому посилки від 14.02.2022 та від 24.02.2023, слід зазначити наступне.
Як зазначено позивачем, що окремими працівниками ДУ "Вінницька УВП (№1)" було викрадено надіслану йому його товаришем ОСОБА_2 14.02.2022 через відділення №30 ТОВ "Нова Пошта" посилку, оголошена вартість вмісту якої була визначена в розмірі 3000,00 грн., а вартість доставки посилки 185,00 грн., в підтвердження своєї позиції вказав, що за даним фактом уповноваженою особою Вінницької обласної прокуратури 10.06.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42022020000000230 унесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.
З наданих суду письмових поясненнях вбачається, що при оформленні зазначеної посилки працівником ТОВ "Нова Пошта" було допущено помилку, а саме в експрес-накладній №59000794444461 від 14.02.2022, яка є супровідним документом до посилки, в графі одержувач вказано прізвище, ім`я та по батькові відправника, замість вірних " ОСОБА_1 ".
Таким чином, позивач самостійно визнає, що супровідна документація не містила відомостей про те, що посилка адресована саме засудженому ОСОБА_1 .
Посадові особи відповідача були позбавлені можливості встановити належність посилки особі, що утримується в ДУ "Вінницька УВП (№1)".
З наявної в матеріалах справи експрес-накладної №59000794444461 від 14.02.2022 вбачається, що 14.02.2022 ОСОБА_2 (відправник) направив приватній особі ОСОБА_2 (одержувач) за адресою: АДРЕСА_1 відправлення "товари для дому" вагою 20,29 кг, оголошена вартість 3000,00 грн.
Оскільки позивач не є стороною у правовідносинах, що виникли внаслідок можливої втрати посилки, надісланої ОСОБА_2 як відправником, ОСОБА_2 як одержувачу, через відділення №30 ТОВ "Нова Пошта" згідно експрес-накладної №59000794444461 від 14.02.2022 за адресою місця реєстрації ДУ "Вінницька УВП (№1)", відтак  не порушують  його прав та інтересів.
Стосовно ймовірної крадіжки окремими особами ДУ "Вінницька УВП (№1)" адресованої йому посилки від 24.02.2023, яка була надіслана через відділення ТОВ "Нова Пошта" його батьком ОСОБА_3 , слід зазначити наступне.
Позивачем не додано доказів вчинення посадовими особами відповідача правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а відтак відповідні доводи позивача базуються лише на припущеннях останнього. Крім того, встановлення відповідних обставин можливе лише в порядку визначеному КПК України, що не належить до юрисдикції адміністративних судів.
В свою чергу, відповідачем зазначено, що його посадовими особами такого правопорушення допущено не було, посилка від 24.02.2023 від ОСОБА_3 засудженому ОСОБА_1 до ДУ "Вінницька УВП (№1)" не надходила та установою не приймалась.
Крім того, позивач звертався із відповідною заявою про викрадення його посилок працівниками ДУ "Вінницька УВП (№1)" до ДБР. Працівниками територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, що поширює свою діяльність на Вінницьку область, проводилась перевірка викладених в заяві обставин, та інформація про надходження посилок на ім`я ОСОБА_1 16 лютого 2022 року та 27 лютого 2023 року до ДУ «Вінницька УВП (№1)» не підтвердилась.
Зазначений спір, що існує між сторонами належить вирішенню в порядку визначеному Кримінально-процесуальним кодексом України.
Таким чином, звернення до суду з такими вимогами є передчасними, оскільки, до встановлення вини окремих посадових осіб ДУ «Вінницька УВП (№1)» у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, неможливо стверджувати про те, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо незабезпечення зберігання надісланих позивачу посилок.
Стосовно вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., слід зазначити наступне.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Положеннями ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 
Нормами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
За змістом статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. 
Поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку згідно із загальними підходами до відшкодування моральної шкоди.
Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №750/6330/17.
Відтак, така вимога не підлягає задоволенню оскільки, позивачем не наведено належного обґрунтування в чому саме полягає завдана йому моральна шкода, не наведено розрахунку її розміру, а відтак, позивачем не доведено, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою. 
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сушко О.О.    Мацький Є.М.