П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/8699/23	
                                                                                                                                                                                                                                      Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В.Г.
                                                                                                                                               Місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –  Лук`янчук О.В.
суддів              –  Бітова А. І.
                                  –  Ступакової І. Г.    

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                              В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , про :
визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті позивачу за період з 01.01.2016 по 31.05.2018 індексацію грошового забезпечення з визначенням місяців, в яких відбулось підвищення посадових окладів військовослужбовців – січень 2008 року та березень 2018 року;
зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити за період з 01.01.2016 по 31.05.2018 включно із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) – січень 2008 року та березень 2018 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Згідно з чинним законодавством проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Проте, всупереч вищевикладеному, на переконання позивача, відповідач протиправно не виплачував йому індексацію за період його служби з 01.01.2016 по 31.05.2018.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 :
індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року;
суми індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 31.05.2018 відповідно до абзаців четвертого-шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 з урахуванням раніше виплачених сум:
індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року;
індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.05.2018 відповідно до абзаців четвертого-шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Військової частини НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 1073 (Одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Військової частини НОМЕР_1 , подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та  прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що  базовий місяць має застосовуватись під час нарахування індексації, отже визначення базового місяця є дискреційним повноваженням, компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права. При цьому вказує, що у березні 2018 року індекс споживчих цін рівний 1, у наведений період не відбулось перевищення порогу індексації у 103%, а тому індексація грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 31.05.2018 року  не нараховується.
Відповідно до п. 1 ч. 1  ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , зокрема і в період  з 01.01.2016 по 31.05.2018, що підтвердив відповідач у листі від 27.05.2023 № 470/2/247.
Вважаючи, що йому нараховано і виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.05.2018 не у повному обсязі у зв`язку з неврахуванням січня 2008 року і березня 2018 року як базових місяців, його представниця надіслала відповідний адвокатський запит на адресу відповідача.
У листі від 27.05.2023 № 470/2/247 відповідач зазначив, що індексація грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 по 31.05.2018 нараховувалась і виплачувалась відповідно до норм чинного на той час законодавства, відповідно до якого з 01.12.2015 базовим місяцем, який необхідно враховувати для проведення індексації, є січень 2016 року.
Вважаючи бездіяльність відповідача в нарахуванні та виплаті йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.05.2018 з врахуванням базового місяця січень 2008 року і березень 2018 року протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із врахуванням базового місяця січень 2008 року, а тому зобов`язав відповідача нарахувати і виплатити на його користь індексацію грошового забезпечення.
Натомість вказав, що у позовних вимогах позивач просить нарахувати і виплатити йому за період з 01.03.2018 по 31.05.2018 не суму індексації-різниці, а індексації з врахуванням базового місяця березень 2018 року. Тобто позивач просить нарахувати і виплатити йому індексацію за вказаний період за нечинним порядком, а тому прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Водночас, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд прийшов до висновку, про необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом: визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу в повному розмірі суми індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 31.05.2018 відповідно до абзаців четвертого-шостого пункту 5 Порядку № 1078 та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.05.2018 відповідно до абзаців четвертого-шостого пункту 5 Порядку № 1078 з урахуванням раніше виплачених сум.
Колегія суддів надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апелянта виходить з наступного. 
Вирішуючи питання з приводу проведення індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року із визначенням в якості базового місяця «січень 2008 року», колегія суддів виходить з наступного.
Пунктом 2 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, серед іншого, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Підпунктом 2 пункту 6 Порядку № 1078 передбачено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Отже, індексація грошового забезпечення за своєю суттю є державною гарантією щодо оплати праці, метою якої є підвищення грошових доходів громадян (в межах прожиткового мінімуму) для компенсації подорожчання/зростання споживчих товарів і послуг внаслідок інфляції. Проведення індексації заробітної плати (грошового забезпечення) є обов`язком підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, у разі, коли індекс споживчих цін перевищив поріг індексації.
Колегія суддів наголошує, що важливим елементом алгоритму нарахування індексації є термін (так званий «базовий місяць»), від якого починає обчислюватися зростання індексу споживчих цін, оскільки нарахування індексації розпочинається після досягнення цим індексом певного значення у відсотках (так званого «порогу»), визначеного законом.
Так, індексація грошових доходів населення починає нараховуватися, коли зростання індексу споживчих цін перевищує:
- 101 відсоток за період до 01.01.2016 року (ч. 1  ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»  в редакції, що діяла до 01.01.2016 року);
- 103 відсотки за період після 01.01.2016 року (ч. 1  ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»  зі змінами, внесеними  Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII, який набрав чинності 01.01.2016 року).
Пунктом 5 Порядку № 1078 (в редакції, що діяла до 01.12.2015 року) визначено, що «базовим місяцем» для нарахування індексації вважався місяць, в якому відбулася одна із подій:
- підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, або
- зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів.
При цьому місяць, у якому відбулося підвищення, вважається «базовим» при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
У зв`язку з прийняттям  постанови Кабінету Міністрів «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 року № 1013  (далі  Постанова № 1013), якою внесені зміни серед іншого і до п. 5 Порядку № 1078, з 01.01.2016 року істотно змінився порядок нарахування індексації, оскільки «базовим місяцем» (місяцем, від якого починає обчислюватися зростання індексу споживчих цін, до досягнення ним порогу 103%) визначено місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою, а не підвищення розмірів мінімальної заробітної плати чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімального розміру.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 05.02.2020 року по справі № 825/565/17 звернув увагу на те, що місяць, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу), є базовим для проведення індексації.
Як було вже вказано вище, за змістом п. 5 Порядку №1078, підставою для встановлення чи зміни базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення є підвищення тарифної ставки (окладу) військовослужбовця.
Отже, колегія суддів зазначає, що базовий місяць для індексації грошового забезпечення визначається нормативно та відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інакший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу).
Тому у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретну дію на користь позивача  провести індексацію його грошового забезпечення, враховуючи нормативно визначений базовий місяць. Якщо відповідач цієї дії не вчиняє, останнього можна зобов`язати до її вчинення у судовому порядку.
Отже, колегія суддів вважає за можливе зобов`язання відповідача нарахувати й виплатити індексацію грошового забезпечення з одночасним визначенням базового місяця для цієї індексації та таке не є втручанням у виключну компетенцію суб`єкта владних повноважень.
Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 29.11.2021 року по справі № 120/313/20-а.
Пунктами 2, 5 Порядку № 1078 передбачено, що для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»  (набрала чинності 01.01.2008 року) затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.
Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності (01.03.2018 року)  постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.
Отже, відповідно до положень Порядку № 1078, «січень 2008 року» є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення Позивача у період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.
Аналогічну позицію у подібних правовідносинах сформував Верховний Суд у постанові від 26.01.2022 року по справі № 400/1118/21.
Проаналізувавши встановлені обставини та вказані норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення даної частини позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, виходячи з базового місяця  «січень 2008 року», а тому рішення суду першої інстанції в цій частині скасуванню не підлягає.
Щодо вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача в нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.05.2018 з врахуванням базового місяця березень 2018 року, то колегія суддів зазначає наступне.
Підвищення розміру тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач, відбулось згідно  Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 року, та якою затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.
При цьому, доказів того, що з дати підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач, на підставі  Постанови КМУ від 7 листопада 2007 року №1294, яка набрала чинності 01.01.2008 року, до дати підвищення розміру тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач, відбулось згідно  Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 року, було прийнято інші рішення на підставі яких відбувались підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач, до суду не надано.
Згідно  Постанови КМУ №704 від 30.08.2017  затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.
З огляду на зазначене, суд вважав, що березень 2018 року, в якому відбулось підвищення посадового окладу позивача, та відповідно і інших складових грошового забезпечення, є базовим для обчислення індексу споживчих цін, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.
Оскільки березень 2018 року є базовим місяцем (значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків та індексація грошового забезпечення відповідно не нараховується), індекс споживчих цін у листопаді 2018 року склав 103,7 (1,008*1,00*1,00*0,993*1,00*1,019*1,017*100).
Отже, індекс споживчих цін не перевищував 103% до листопада 2018 року.
У листопаді ж 2018 року індекс споживчих цін за вказаний місяць складав 103,7%.
З урахуванням положень Порядку №1078, оскільки індекс споживчих цін у листопаді 2018 року складає 103,7%, то у наступному місяці (грудень 2018 року) і підлягає індексація грошового забезпечення військовослужбовців.
Враховуючи вищенаведене та те, що з квітня 2018 року по жовтень 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%, оскільки індекс споживчих цін лише у листопаді  2018 року складав 103,7%, відсутні підстави для нарахування у зазначений період індексації грошового забезпечення, що помилково не досліджено судом першої інстанції та не надано належної правової оцінки позивним вимогам в цій частині.
Водночас, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вказав, що у позовних вимогах позивач просить нарахувати і виплатити йому за період з 01.03.2018 по 31.05.2018 не суму індексації-різниці, а індексації з врахуванням базового місяця березень 2018 року, а отже застосував частину другу статті 9 КАС України та вийшов за межі позовних вимог визнавши протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу в повному розмірі суми індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 31.05.2018 відповідно до абзаців четвертого-шостого пункту 5 Порядку № 1078, а також зобов`язав відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.05.2018 відповідно до абзаців четвертого-шостого пункту 5 Порядку № 1078 з урахуванням раніше виплачених сум.
Водночас колегія суддів зазначає про помилковість виходу суду першої інстанції за межі позовних вимог, оскільки повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права. При цьому такий вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява. (постанова Верховного Суду від 07.02.2020 у справі № 826/11086/18).
Так, колегія судів зазначає, що адміністративний суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів.
В даному випадку, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції розглянув та задовольнив позовні вимоги, які не було заявлено позивачем, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.
При цьому, посилання суду першої інстанції на правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21 є безпідставними, оскільки не стосуються заявлених позивачем позовних вимог щодо індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.05.2018 з врахуванням базового місяця березень 2018 року.
Згідно з п. 2 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п.1, 4 ч. 1  ст. 317 КАС України).
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329  КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року скасувати в частині визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 суми індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 31.05.2018 відповідно до абзаців четвертого-шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (з урахуванням раніше виплачених сум індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.05.2018 відповідно до абзаців четвертого-шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті позивачу за період з 01.03.2018 по 31.05.2018 індексацію грошового забезпечення з визначенням місяця, в якому відбулось підвищення посадових окладів військовослужбовців –березень 2018 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити за період з 01.013.2018 по 31.05.2018 включно із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) –березень 2018 року відмовити з підстав викладених в даній постанові.
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5  статті 328 КАС України 
                                                                  Повний текст постанови складено та підписано 06 лютого 2024 року . 

Головуючий суддя:                                                                                  О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                       А. І. Бітов

Суддя:                                                                                                       І. Г. Ступакова