ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року	Львів	Справа № 260/5236/23 пров. № А/857/17921/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року (головуючий суддя Дору Ю.Ю., м. Ужгород) у справі №260/5236/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
23.06.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправною бездіяльність 27 прикордонного загону імені героїв Карпатської Січі Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний рік календарної вислуги; зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін імені героїв Карпатської Січі Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 3 календарних роки.
Позов обґрунтовує тим, що під час звільнення з військової служби НОМЕР_2 прикордонний загін імені героїв Карпатської Січі Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) протиправно не виплатив позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з 2019 по 2022 враховуючи вислугу понад 10 років. Позивач вказує на протиправну бездіяльність відповідача, яка призвела до порушення його майнових прав, оскільки відповідачем не виплачено позивачу одноразовий вид грошового забезпечення, гарантований Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року адміністративним позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1  одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що для отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» при звільненні за сімейними обставинами необхідні такі умови: наявність сімейних обставин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України та наявність вислуги 10 років і більше. Апелянт вважає, що підставою для звільнення позивача є підпункт «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відтак підстави для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні відсутні. В обґрунтування доводів щодо відсутності права військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги апелянт посилається на лист Міністерства економіки України від 25.07.2022 №4711-06/52029-03. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 проходила військову службу в НОМЕР_2 прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_1 ). Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) від 02.07.2018 № 224-ОС старшому прапорщику ОСОБА_1 припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) від 01.08.2018 № 267-ОС штаб-сержанта ОСОБА_1 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення. Вислуга років станом на 01.08.2018 року становить: календарна 19 років 09 місяців 14 днів.
Відповідно до цього ж наказу та архівних відомостей особистої картки грошового забезпечення за 2018 рік позивачу виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 19 повних календарних років служби.
21.10.2019 року позивач призвана на військову службу за контрактом до НОМЕР_2 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_1 ). Згідно витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Імені героїв Карпатської Січі Державної прикордонної служби України від 24 жовтня 2019 року №452-ОС позивач приступила до виконання обов`язків за посадою з 22 жовтня 2019 року.
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) від 28.09.2022 № 693-ОС штаб - сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) від 30.09.2022 № 700-ОС штаб-сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Вислуга років станом на 30.09.2022 року становить: календарна: 22 роки 08 місяців 23 дні.
17.04.2023 представником ОСОБА_1 подано адвокатський запит до відповідача про надання інформації з питань грошового забезпечення позивача. Відповідачем надано відповідь на вказаний запит, з якого вбачається, що під час звільнення із військової служби НОМЕР_2 прикордонний загін імені героїв Карпатської Січі Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) не виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з 2019 по 2022.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не довели ті обставини, на яких ґрунтуються їхні заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до абз.2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 2012.1991 №2011-ХІІ військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Відповідно до вказаної статті у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Наказом Міністерства Внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (Інструкція № 558).
Відповідно до п. 1 розділу І Інструкції № 558, ця Інструкція визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (органи Держприкордонслужби).
Пунктом 2 глави 9 розділу V Інструкції № 558 визначено, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини та інші поважні причини, визначені Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 № 413 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (Перелік 413). Зокрема, згідно вказаного Переліку №413 військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: окрім іншого,  необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.
Колегія суддів вказує, що позивач 27.10.2019 року призвана на військову службу за контрактом до НОМЕР_2 прикордонного загону. Згідно наказу від 28.09.2022 року №693-ОС позивач звільнена з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас. Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 30.09.2022 №700-ОС позивач виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Згідно вказаного наказу, остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 30 вересня 2022 року.
Апеляційний суд зазначає, що пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я) за наявності календарної вислуги років - 22 роки 08 місяців 23 дні (тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана), має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на лист Міністерства економіки України № 4711-06/52029-03 від 25.07.2022, відповідно до якого, у разі звільнення у зв`язку з сімейними обставинами або іншими поважними причинами у період з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації (підпункт «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, військовослужбовець не набуває права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 15 Закону № 2011-XII, з огляду на те, що обставини та причини такого звільнення визначені нормами Закону № 2232-ХІІ, а не рішенням Кабінету Міністрів України, як це передбачено частиною другою статті 15 Закону № 2011- XII, оскільки даний лист не є нормативно-правовим актом та має інформаційно-рекомендаційний характер.
Щодо твердження апелянта, що для отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» при звільненні за сімейними обставинами повинні бути підстави, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно Переліку №413 однією з підстав звільнення з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: зокрема визначено, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років. Окрім цього, п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» було доповнено підпунктом "г" згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян" № 2169-IX від 01.04.2022. При цьому, Закон України має вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів України. Відтак, апеляційний суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності підстав для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у зв`язку з підставою звільнення позивача за підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про бездіяльність відповідача щодо не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний рік календарної вислуги. Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до наказу від 21.10.2019 року позивач призвана на військову службу за контрактом осіб старшинського та сержантського складу до НОМЕР_2 прикордонного загону та згідно наказу НОМЕР_2 прикордонного загону від 24 жовтня 2019 року №452-ОС позивач приступила до виконання обов`язків за посадою з 22 жовтня 2019 року, а виключена зі списків особового складу частини 30 вересня 2022 року відповідно до наказу №700-ОС від 30 вересня 2022 року. Відтак, календарна вислуга років з дня останнього зарахування на службу до дня виключення зі списків частини становить 2 роки 11 місяців та 9 днів. Отже, відповідно до абз.2 ч. 2 ст. 15 Закону України №2011-ХІІ, позивач має право на одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за два календарні роки (кожен повний календарний рік служби).
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року у справі № 260/5236/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний