ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" лютого 2024 р.                                                                     Справа №914/2745/22
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Гриців В.М. (доповідач), Зварич О.В., Орищин Г.В.
секретар судового засідання Гілевич С.Р.
представник ГУ ДПС у Львівській області Підгайний О.І. (самопредставництво)
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на ухвалу Господарського суду Львівської області (суддя Чорній Л.З.) від 04 жовтня 2023 року у справі №914/2745/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Євромарка” 
ВСТАНОВИВ:
Господарський суд Львівської області ухвалою від 14 грудня 2022 року відкрив провадження у справі №914/2745/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Євромарка”; увів процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначив арбітражного керуючого Микитюка Анатолія Івановича.
У серпні 2023 року Головне управління ДПС у Львівській області подало Господарському суду Львівської області заяву про кредиторські вимоги, просило визнати кредиторські вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромарка» в сумі 195  160,43 грн – загальна сума податкового боргу, яка складається із основного платежу, визначеного на підставі поданих ТОВ “Євромарка” у лютому і в березні 2023 року податкових декларацій по орендній платі з юридичних осіб - 160 679,41грн та по єдиному податку з с/г виробників - 34 481,02 грн 
Господарський суд Львівської області ухвалою від 04 жовтня 2023 року у справі №914/2745/22 за результатами попереднього судового засідання, зокрема, відмовив у задоволенні заяви Головного управління ДПС у Львівській області про визнання кредиторських вимог до боржника на суму 195 160,43 грн. 
Суд констатував, що зобов`язання боржника щодо сплати коштів виникли на підставі податкових декларацій, поданих у 2013 році. Строк виконання зобов`язань по сплаті боржником податкового боргу 195 160,43 грн на час відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Євромарка» не настав, відтак ці вимоги не є конкурсними.
В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Львівській області вказує, що суд першої інстанції безпідставно і необгрунтовано відмовив у визнанні кредиторських вимог ГУ ДПС у Львівській області у сумі 195 160,43 грн, заявлених у справі №914/2745/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Євромарка”. 
Наводить зміст положень Податкового Кодексу України, Кодексу України з процедур банкрутства та просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 04 жовтня 2023 року у справі №914/2745/22 у частині не визнання кредиторських вимог ГУ ДПС у Львівській області до ТОВ «Євромарка» в сумі 195160,43 грн та винести рішення яким задоволити кредиторські вимоги ГУ ДПС у Львівській області до ТОВ «Євромарка» (ЄДРПОУ 40531447) в повному обсязі.
Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 06 листопада 2023 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на ухвалу Господарського суду Львівської області від 04 жовтня 2023 року у справі №914/2745/22 та витребував матеріали справи №914/2745/22;
Ухвалою від 20 листопада 2023 року суд призначив розгляд справи на 07 грудня 2023 року. У зв`язку із повітряною тривогою 07 грудня 2023 року суд повторно призначив розгляд справи на 18 січня 2024 року. Однак, знову через повітряну тривогу судове засідання 18 січня 2024 року не проводилось і суд призначив розгляд справи на 08 лютого 2024 року.
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Згідно з частиною першою статті 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Західний апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу в межах її доводів і вимог, матеріали справи, заслухав представника скаржника та вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги Головного управління ДПС у Львівській області відсутні.
За обставинами справи, Господарський суд Львівської області ухвалою від 14 грудня 2022 року відкрив провадження у справі №914/2745/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Євромарка”; ввів процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначив арбітражного керуючого Микитюка Анатолія Івановича.
Повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромарка» (81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Степова, буд. 11; код ЄДРПОУ 40531447) оприлюднено 15 грудня 2022 року.
У серпні 2023 року Головне управління ДПС у Львівській області подало Господарському суду Львівської області заяву про кредиторські вимоги, просило визнати кредиторські вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромарка» в сумі 195  160,43 грн.
Заява з кредиторськими вимогами подана на стадії судової процедури розпорядження майном боржника і мотивована тим, що згідно з карток особових рахунків та довідки про заборгованість сума податкового боргу ТОВ “Євромарка” станом на 20 липня 2023 року становить 195 160,43 грн, яка складається із:
По орендній платі з юридичних осіб - 160 679,41грн (податкова декларація з сплати за землю №9028609938 від 19.02.2023 на суму 154 337,38 грн і податкова декларація з сплати за землю №9028608832 від 19.02.2023 на суму 6 342,03 грн).
По єдиному податку з с/г виробників - 34 481,02 грн: 
Шегинівська ТГ (  податкова декларація платника єдиному податку четвертої групи №9028841111 від 20.02.2023 на суму 2 829,10 грн і податкова декларація платника єдиному податку четвертої групи №9044770783 від 09.03.2023 на суму 0,01 грн);
Яворівська ТГ (податкова декларація платника єдиному податку четвертої групи №9028684621 від 19.02.2023 на суму 1 096,50 грн);
Судововишнянська ТГ (  податкова декларація платника єдиного податку четвертої групи №9028842430 від 20.02.2023 на суму 15 087,57 грн);
Турківська ТГ (податкова декларація платника єдиному податку четвертої групи №9028682437 від 19.02.2023 на суму 301,64 грн і податкова декларація платника єдиному податку четвертої групи №9044445554 від 09.03.2023 на суму 4 299,58 грн);
Мостиська ТГ (  податкова декларація платника єдиному податку четвертої групи №9028874171 від 20.02.2023 на суму 4 134,93 грн і податкова декларація платника єдиного податку четвертої групи №9044712537 від 09.03.2023 на суму 6 731,69 грн).
Розпорядник майна за результатами розгляду заявлених вимог повідомив про відмову у визнанні ним грошових вимог Головного управління, оскільки заявлена сума боргу виникла на підставі податкових декларацій від 19 лютого 2023 року. Отже, строк виконання ТОВ «Євромарка» зобов`язань по сплаті 195 160,43 грн на час відкриття провадження у справі №914/2745/22 (14 грудня 2022 року) не настав. 
На розгляд суду постало питання щодо обґрунтованості грошових вимог податкового органу до боржника, які виникли на підставі податкових декларацій, поданих боржником у встановлений законом строк контролюючому органу, однак після відкриття провадження у справі про банкрутство, на стадії судової процедури розпорядження майном боржника. 
За змістом  статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства  (далі -  КУзПБ) грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України, зокрема до грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів).
Кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до  Податкового кодексу України  здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до  Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки"  діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство (ст. 1 КУзПБ).
Згідно з частиною першою статті 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Відповідно до частини 2 статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого  частиною першою  статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. За результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання. За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються, зокрема, розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів.
Ухвала господарського суду, постановлена за результатами попереднього засідання, може бути оскаржена стороною у справі про банкрутство лише в частині конкретних вимог кредиторів (ч.3 ст. 47 КУзПБ) .
Визначення статусу вимог кредитора (конкурсні чи поточні) пов`язується безпосередньо з моментом виникнення цих вимог. При цьому набуття статусу кредитора у справі про банкрутство законодавець пов`язує з наявністю у особи (як фізичної, так і юридичної) грошових вимог до боржника, поданих у встановленому законом порядку, та прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове визнання її вимог. Відповідний висновок наведений Верховним Судом у постановах від 25.06.2020 у справі № 916/1965/13, від 21.09.2020 у справі № 916/2878/14, від 19.01.2021 - № 916/4181/14, від 04.11.2020 у справі № 904/9024/16, від 14.06.2023 - № 904/5743/20.
Порядок виникнення грошових зобов`язань щодо сплати податків та зборів визначений  Податковим кодексом України  (далі -  ПК України), положеннями пунктів 1.1. та 1.3 статті 1 якого унормовано, що цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені  Кодексом України з процедур банкрутства, з банків, на які поширюються норми  Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (крім особливостей функціонування єдиного рахунку, подання звітності щодо суми нарахованого єдиного внеску), зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.
Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 14.06.2023 у справі №  904/5743/20 навів правовий висновок про те, що з огляду на положення  статей 45 - 47 КУзПБ, податковий орган, так само як і інші конкурсні кредитори, повинен подати до господарського суду вимоги до боржника щодо його грошових зобов`язань по сплаті податків і зборів, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство разом з документами, що ці зобов`язання підтверджують, а господарський суд зобов`язаний розглянути всі вимоги та заперечення проти них на підставі поданих кредитором і боржником документів, оцінити правомірність цих вимог незалежно від наявності в адміністративному суді спору щодо неузгодженого податкового зобов`язання, з якого сформована кредиторська вимога податкового органу.
Податковий кодекс України  дає визначення грошового зобов`язання, яке є спеціальним для цілей податкового законодавства, а саме: грошове зобов`язання платника податків  - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (п. 14.1.39. ПКУ).
Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством.
У постанові від 15.12.2020 у справі № 904/1693/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що аналіз приписів податкового законодавства, в тому числі положень підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 56.18 статті 56, пункту 57.3 статті 57 та інших положень  ПК України, дає змогу дійти висновку про те, що грошове зобов`язання платника податків для цілей здійснення адміністрування податків та зборів може існувати як узгоджене зобов`язання, набувши статусу податкового боргу після настання моменту його сплати, що надає податковому органу можливість здійснення заходів щодо стягнення суми такого зобов`язання, а також як неузгоджене зобов`язання, коли грошове зобов`язання існує, але заходи щодо адміністрування податків та зборів податковими органами не вживаються. Однак  неузгодженість суми грошового зобов`язання не означає, що зобов`язання не існує або може не враховуватися при зверненні із заявою про визнання кредиторських вимог  відповідно до приписів законодавства про банкрутство.
В податковому законодавстві податковий обов`язок включає в себе обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п.  36.1. ст. 36 ПК України).
  Податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс пов`язує сплату ним податку (п.  37.2. ст. 37 ПК України).
Відповідно до підпунктів  16.1.3,  16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з п. 49.1.,  49.2. статті 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього  Кодексу  подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. 
Пунктом 54.1. ПК України  визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п.  57.1 ст. 57 ПК України).
Згідно з п. 286.2. ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки  податкову декларацію  на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому  статтею 46  цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. 
Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. (п. 287.3. ст.287 ПК України). 
Згідно з п.295.9. ст.295 ПК України, платники єдиного податку четвертої групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу; сплачують податок щоквартально протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, у таких розмірах: у I кварталі - 10 відсотків; у II кварталі - 10 відсотків; у III кварталі - 50 відсотків; у IV кварталі - 30 відсотків.
У постанові від 17 січня 2024 року у справі № 903/51/20 судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду навела висновки про застосування норм права, а саме:
п.69. Положеннями податкового законодавства визначено обов`язок платника податків подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, за кожний встановлений  Податковим кодексом України  звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню та обов`язок самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого  ПКУ  для подання податкової декларації.
п.70. Отже, для цілей розгляду грошових вимог податкового органу до боржника у справі про банкрутство та кваліфікації їх як конкурсних чи поточних, моментом виникнення грошових вимог податкового органу в розумінні  Кодексу України з процедур банкрутства  слід вважати перший день несплати боржником податку, що настає за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого  Податковим кодексом України  для подання податкової декларації за відповідним податком.
З наведених вище обставин справи №914/2745/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Євромарка” видно, що обов`язок боржника сплатити суми податкового зобов`язання з орендної плати юридичних осіб (160 679,41 грн) і зі сплати єдиного податку з с/г виробників (34 481,02 грн), зазначені у податкових деклараціях за 2023 рік (подані платником податку у лютому 2023 року та уточнені в березні 2023 року) виник у 2023 році - протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п. 287.2. ст.287, п. 295.9. ст.295 ПК України для подання податкової декларації (у цьому випадку граничний строк - не пізніше 20 лютого 2023 року).
Таким чином, заявлені на стадії судової процедури розпорядження майном боржника грошові вимоги податкового органу до боржника виникли у 2023 році – після дня відкриття провадження у справі №914/2745/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Євромарка” (14 грудня 2022 року) і такі є поточними. 
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції правомірно відмовив у визнанні кредиторських вимог Головного управління ДПІ у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромарка» у загальній сумі 195  160,43 грн. 
Доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують. 
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Ухвала Господарського суду Львівської області від 04 жовтня 2023 року у справі №914/2745/22 в частині відмови у задоволенні заяви Головного управління ДПС у Львівській області про визнання кредиторських вимог до боржника на суму 195 160,43 грн постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому суд залишає без задоволення апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 271,275, 276, 281, 282, 283, 284 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Ухвалу Господарського суду Львівської області від 04 жовтня 2023 року у справі №914/2745/22 залишити без змін, апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області – без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління ДПС у Львівській області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.
Повний текст постанови складено 08 березня 2024 року.

Суддя                                                            В.М. Гриців 

Суддя                                                            О.В.Зварич

Суддя                                                                                          Г.В.Орищин