УХВАЛА 
21 березня 2024 року                                                   
м. Київ
справа № 363/3965/15-ц
провадження № 61-3389ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 ухвалу Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Національний Банк України, про стягнення коштів за договорами банківського вкладу та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), в якому, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог, просив стягнути з банку на свою користь, як нового кредитора, 4 000 000,00 грн суми банківських вкладів, 396 712,32 грн процентів за користування грошовими коштами за період з 01 лютого 2005 року до 31 липня 2005 року та 9 141 917,84 грн за період з 01 серпня 2005 року до 31 грудня 2016 року, три проценти річних на суму прострочення виплати вкладів у розмірі 1 457 697,58 грн, 13 999 492,64 грн збитків від інфляції та три проценти пені згідно з частиною другою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 532 059 617,12 грн, всього - 561 055 437,50 грн; вказану суму видати готівкою одноразовою операцією через касу будь-якого відділення Київського регіонального управління АТ КБ «ПриватБанк».
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договорами банківського вкладу від 31 січня 2005 року суму вкладів у розмірі 4 000 000,00 грн, проценти за користування грошовими коштами у період з 01 лютого 2005 року до 31 липня 2005 року у розмірі 396 712,32 грн, проценти за користування грошовими коштами у період з 01 серпня 2005 року до 31 грудня 2016 року у розмірі 9 141 917,81 грн, три проценти річних на суму прострочення виплати вкладів у розмірі 1 457 697,58 грн, інфляційні втрати на суму прострочення виплати вкладів у розмірі 13 981 181,40 грн, три проценти пені від сум неповернутих вкладів в сумі 274 257,53 грн, всього на суму 29 251 766,64 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 25 серпня 2020 року, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами за договорами банківських вкладів (депозиту) від 31 січня 2005 року, трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України, пені згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» змінено. 
Зменшено розмір процентів за користування грошовими коштами, які підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за період з 01 лютого 2005 року до 31 грудня 2016 року, з 9 538 630,13 грн до 839 232,85 грн.
Зменшено розмір трьох процентів річних, які підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за період з 31 серпня 2012 року до 31 грудня 2016 року, з 1 457 697,58 грн до 520 692,48 грн.
Зменшено розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за період з 31 серпня 2012 року до 31 грудня 2016 року, з 13 981 181,40 грн до 4 489 907,28 грн.
Збільшено розмір пені згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 з 274 257,53 грн до 23 988 004,40 грн. 
У зв`язку з цим загальну суму стягнення збільшено з 29 251 766,64 грн до 33 837 837 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 23 лютого 2022 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені скасовано та у задоволенні позову в цій частині відмовлено. 
Постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині зменшення розміру стягнених процентів за користування грошовими коштами та розміру загальної суми стягнення змінено, зменшивши розмір стягнених процентів до 381 369,84 грн та розмір загальної суми стягнення до 9 391 969,60 грн.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судового збору змінено, зменшивши розмір судового збору до 6 090,00 грн.
В іншій оскарженій частині постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.
ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду заяву про виправлення арифметичних помилок у постанові Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення арифметичних помилок у постанові Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року відмовлено.
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2024 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року в зазначеній справі відмовлено на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України (провадження № 61-2245ск24).
У березні 2024 року ОСОБА_1 вдруге звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
Пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.
Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року відмовлено.
Оскільки ухвала Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року вже оскаржувалася до суду касаційної інстанції й за результатом розгляду була постановлена ухвала від 28 лютого 2024 року про відмову у відкритті касаційного провадження, правові підстави для повторного перегляду поданої заявником касаційної скарги відсутні.
Верховний Суд наголошує, що положення пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України свідчить про безумовну відмову у відкритті касаційного провадження якщо є ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення, незалежно від наявності будь-яких об`єктивних обставин.
Інші доводи заявника, викладені у касаційній скарзі, не є підставою для повторного розгляду касаційної скарги, оскільки не змінюють призначення імперативної норми процесуального права (пункт 3 частина друга стаття 394 ЦПК України).
Також, Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу заявника та наголосити про неприпустимість зловживання процесуальними правами у випадках, коли законодавець визначає чіткий алгоритм дій учасників справи під час реалізації ними процесуальних прав, зокрема, неможливість повторного звернення до суду.
Клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про визнання зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами, повернення без розгляду повторно поданої касаційної скарги та застосування до заявника заходів процесуального примусу у вигляді штрафу, Верховний Суд відхиляє з огляду на те, що повторне звернення зі скаргою не є злісним черговим (вкотре) поданням скарги, водночас суд касаційної скарги, під час повторної відмови у відкритті касаційного провадження у справі, як правило, роз`яснює заявнику імперативність норми процесуального права, яка унеможливлює повторне звернення з тією самою скаргою, та наголошує про неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Керуючись пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання зловживання процесуальними правами.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Національний Банк України, про стягнення коштів за договорами банківського вкладу та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді                                                                             Н. Ю. Сакара      
                                                                                                       О. В. Білоконь 
                                                                                                       О. М. Осіян