УХВАЛА
 
11 березня 2024 року
м. Київ
 
справа № 640/5113/17
провадження № 61-2546ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 31 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю.
Позов мотивовано тим, що вона є власницею частки житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Власницею іншої частини вказаного домоволодіння була її сестра ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ЇЇ спадкоємцем є відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 . Зазначає, що ОСОБА_2 самовільно здійснив перебудову цього домоволодіння, знищує майно та побутові речі, використовує приміщення для зберігання своїх речей, у 2016 році обмежив їй доступ до житла шляхом заміни замків, позбавив права позивача користування майном та земельною ділянкою під будинком. 
Посилаючись на вказані обставини та вимоги статей 377, 391 ЦК України, 95, 120, 152, 158 ЗК України, ОСОБА_1 просила суд усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме - житловим будинком АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача відновити будівлі та майно відповідно до плану домоволодіння 1988 року.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 31 січня 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у здійсненні права користування житловим будинком та земельною ділянкою, зобов`язання надання вільного доступу і ключів від паркану до цього домоволодіння. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зробив висновок, що позивач є співвласником житлового будинку з надвірними будівлями, однак не має можливості користуватися належною їй частиною, оскільки відповідач чинить їй перешкоди, шляхом не надання вільного доступу до будинку з надвірними будівлями та земельною ділянкою, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому право позивача підлягає захисту. Такий спосіб захисту не є виходом за межі позовних вимог, а буде найефективнішим.
Позивачем не обґрунтовано та не доведено, яким чином приведення житлового будинку, якого не існує на цей час, у попередній стан (1988 року) відновить право позивача на користування будинком. Згідно матеріалів справи будинок літ. «А-1», з надвірними будівлями літ. №Б,Е», власником якого є позивач та який зазначений у плані домоволодіння 1988 року, станом на цей час не існує, знесений, і на його місці перебуває інший будинок, а саме: житловий будинок літ. «Ж-2», житлової прибудови літ «Ж1-2», балкону літ. «Ж2». Доводи позивача про те, що саме відповідач зніс будинок по плану 1988 року та самочинно побудував новий будинок, суд вважав недоведеними. Тому позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком літ. «А-1» шляхом зобов`язання відповідача відновити будівлі та майно у відповідності до плану домоволодіння 1988 року не можуть бути задоволені.
22 лютого 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 31 січня 2024 року.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив Рішення у справі 
№ 10-р(ІІ)/2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2частини третьої статті 389 ЦПК України. У пунктах 7.6. - 7.8. Рішення вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексіпідстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та зобов`язання відновити будівлі.
Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.
Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Справа № 640/5113/17 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, оскаржувані рішення прийняті у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 31 січня 2024 року у справі № 640/5113/17.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                     Є. В. Краснощоков 
 
Д. А. Гудима
 
М. М. Русинчук