Справа № 127/16211/23
Провадження № 22-ц/801/149/2024
Категорія: 68
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року	Справа № 127/16211/23	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Голоти Л.О., Оніщука В.В., 
за участі секретаря судового засідання Різник Д.С., позивача  ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1  – адвоката Савчук Ганни Тимофіївни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини, в якому просив визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 .
Позовні вимоги мотивував тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області. Від вказаного шлюбу сторони мають доньку  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
Враховуючи, що визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, те, що дитина проживає з батьком і не було зафіксовано жодних порушень у виконанні ним батьківських обов`язків, враховуючи прихильність дитини до обох батьків, вік дитини, позивач вважає, що варто визначити місце проживання дитини з батьком ОСОБА_1 , тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.10.2023 року в задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник  ОСОБА_1  -  ОСОБА_4  подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку, що між сторонами по справі відсутній спір. Також представник скаржника наголошує, що лише батько  ОСОБА_1 має всі належні умови для забезпечення якнайкращих інтересів дитини.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що з 26.04.2015 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який станом на день розгляду цієї справи між ними розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.08.2023 року, що не заперечується сторонами по справі.
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 .
Згідно з довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради № 30344 від 22.05.2023 року, відповідачку ОСОБА_2 знято з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 з 22.05.2023 року.
На час розгляду справи фактичне місце проживання відповідача ОСОБА_2 не відомо. Повідомити суду адресу свого фактичного місця проживання відмовилася.
Згідно з довідками в/ч НОМЕР_2 Міністерства Оборони України від 17.05.2023 року, сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 та його грошове забезпечення з грудня 2022 року по травень 2023 року складає 227 268,97 грн. Станом на 18.05.2023 року отримує щомісячно грошову компенсацію за піднайом (найм) житла в сумі 1900 грн.
ОСОБА_1 має у власності об`єкт інвестиційного будівництва, що підтверджується договором № 81 від 19.06.2021 року, згідно з яким Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Спільна справа» (далі - ЖБК) зобов`язується організувати «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованим нежитловим приміщенням по АДРЕСА_4 » за рахунок внесків ОСОБА_1 (Учасника) та інших асоційованих членів ЖБК, здати його в експлуатацію, передати Учаснику приміщення в Об`єкті будівництва. Позивач сплатив відповідні внески за п. 1.3 вказаного Договору.
Згідно з висновком виконавчого комітету Вінницької міської ради як органу опіки та піклування № 01/00/011/58519 від 28.09.2023 року, керуючись статтями 19, 161 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за недоцільне визначення місця проживання малолітньої дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком  ОСОБА_1 , оскільки спір між батьками щодо місця проживання дитини відсутній. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не надали належних та допустимих доказів того, що між сторонами виник спір з приводу місця проживання дітей.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
За ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з висновком виконавчого комітету Вінницької міської ради як органу опіки та піклування № 01/00/011/58519 від 28.09.2023 року, керуючись статтями 19, 161 Сімейного кодексу України, оскільки спір між батьками щодо місця проживання дитини відсутній, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за недоцільне визначення місця проживання малолітньої дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком  ОСОБА_1 .
Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини.
Враховуючи вимоги ст. 51 Конституції України, ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду.
Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дітей має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2 ст. 161 СК України.
У ході судового розгляду встановлено, що малолітня дитина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із батьком, а відповідач у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції повідомила, що не заперечувала та не заперечує щодо проживання дитини разом із батьком, що свідчить про те, що між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо місця проживання дітей.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги щодо визначення місця проживання дітей разом з батьком.
Згідно з нормами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що, розглядаючи спір, місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2023 року залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1  - адвоката Савчук Ганни Тимофіївни залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 10 січня 2024 року.

Суддя-доповідач:                                 В.П. Рибчинський

Судді:                                                 Л.О. Голота
                                                               
               В.В. Оніщук