Справа № 156/1228/23 	Головуючий у 1 інстанції: Бахаєв І. М. 	
Провадження № 22-ц/802/292/24  	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
06 березня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Шевчук Л. Я.,
суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 22 грудня 2023 року,
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулось в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовані тим, що 14 травня 2021 року між ТзОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-комунікаційної системи був укладений договір позики № 2320741 про надання кредиту в електронній формі, за умовами якого позичальник ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7 500 грн строком користування 27 днів з датою повернення 10 червня 2021 року. Кредитний договір позичальником підписано відповідно до частин 6, 8 статті 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «f23742».
Позивач також зазначав, що ТзОВ «Маніфою» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику кредит у розмірі 7 500 грн строком на 27 днів. 10 вересня 2021 року між ТзОВ «Маніфою» та ТзОВ «Українські фінансові операції» був укладений договір факторингу 10-09/2021, за умовами якого ТзОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором. 01 листопада 2023 року між ТзОВ «Українські фінансові операції» та ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» був укладений договір факторингу 01-11/23-Ф, за умовами якого ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТзОВ «Українські фінансові операції» повідомило боржника ОСОБА_1 шляхом направлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначену під час укладання кредитного договору, відповідного повідомлення.
Позивач також зазначав, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов?язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 08 листопада 2023 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 22 742,25 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача. Позивач також просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 7 891,56 грн, три відсотки річних у розмірі 1 644,92 грн, 2 147,20 грн судового збору та 10 000 грн витрат на правничу допомогу.
Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 23 грудня 2023 року у цій справі позов задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 992,25 грн, з яких 7 500 грн - заборгованість за кредитом, 11 492,25 грн - заборгованість за процентами.
В решті позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «ФК «Фінтраст України» 1 263,38 грн судового збору та 5 883 грн витрат на правову допомогу.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з нього в користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7 500 грн та заборгованість за відсотками у розмірі 3 223,810 грн, а також просив відмовити позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув цю справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить своїх висновків щодо неоскарженої частини рішення ні в мотивувальній ні в резолютивній частині судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача з таких підстав. 
Судом за матеріалами справи встановлено, що 14 травня 2021 року між ТзОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 був укладений договір № 2320741 про надання споживчого кредиту у формі електронного документу на підставі заявки позичальника для отримання кредиту. Прийняття відповідачем пропозиції укласти означений договір здійснено шляхом заповнення останнім формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі та підписанням за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник ОСОБА_1 підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором f23742. Кредитор ТзОВ «Маніфою» свої зобов`язання за кредитним договором виконало і надало позичальнику ОСОБА_1 кредит у розмірі 7 500 грн на свою платіжну картку.
Відповідно до частини 1статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Зобов?язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 526, частина 1 статті 530 ЦК України).
Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За положеннями статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Крім того судом встановлено, що 10 вересня 2021 року між ТзОВ «Маніфою» та ТзОВ «Українські фінансові операції» був укладений договір факторингу 10-09/2021, за умовами якого ТзОВ «Українські фінансові операції набуло право грошової вимоги до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором (а. с. 38-43).
01 листопада 2023 року між ТзОВ «Українські фінансові операції» та ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» був укладений договір факторингу 01-11/23-Ф, за умовами якого ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до позичальника ОСОБА_1 за укладеним кредитним договором (а. с. 26-31).
Про відступлення права грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТзОВ «Українські Фінансові операції» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначену під час укладання кредитного договору, відповідного повідомлення (а. с. 19).
Судом також встановлено, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов?язань за кредитним договором, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитом.
Разом з тим апеляційний суд не погоджується з визначеною судом першої інстанції сумою процентів за користування кредитом у розмірі 11 492,25 грн з огляду на таке.
У своїй позовній заяві ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» просило стягнути з відповідача в користь товариства заборгованість за кредитом у розмірі 22 742,25 грн, з яких 7 500 грн - сума кредиту, 11 492,25 грн проценти за користування кредитом, 3 750 грн - проценти за прострочену позику.
Суд першої інстанції ухвалив стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7 500 грн та 11 492,25 грн процентів за користування кредитом.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку частини 2 статті 1050 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку.
В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Такі правові висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року по справі № 916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі № 536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі № 522/1528/15-ц.
За умовами кредитного договору від 14 травня 2021 року, укладеного між позикодавцем ТзОВ «Маніфою» та позичальником ОСОБА_1 , позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України - гривні. Тип позики - короткострокова. Сума позики 7 500 грн. Строк позики до 10 червня 2021 року (27 днів) (пункти 2.2, 2.3.1, 2.3.3, 2.3.4 договору позики).
Сторони договору позики також підписали Додаток № 1 до договору від 14 травня 2021 року, яким зроблено розрахунок за договором позики від 14 травня 2021 року та складений графік нарахувань за договором, відповідно до якого позичальник до 10 червня 2021 року (27 днів) повинен повернути суму позики у розмірі 7 500 грн та 3 223,80 грн процентів за користування позикою. У додатку № 1 до договору позики зазначено, що у цьому графіку зазначені нарахування за користування позикою в межах строку позики. Позичальник зобов?язаний сплатити суму нарахованих процентів за користування позикою, передбачену графіком (а. с. 61-62).
Суд першої інстанції зазначених обставин не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача в користь позивача проценти за користування позикою у розмірі 11 492,25 грн, які, в тому числі, були нараховані після спливу строку кредитування, а саме після 10 червня 2021 року
Колегія суддів вважає, що строк кредитування за цим договором закінчився 10 червня 2021 року, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути проценти за користування кредитом за період з 14 травня 2021 року по 10 червня 2021 року (27 днів) у розмірі 3 223,80 грн.
Колегія суддів також не погоджується з висновками місцевого суду про стягнення з відповідача в користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 883 грн з огляду на таке.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина 1, 3 статті 133 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 3, 4 статті 137 ЦПК України).
Згідно із частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України.
07 грудня 2023 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження оплати ним витрат на правову допомогу саме по цій справі, а тому відповідач просив суд відмовити позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.
У своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду договір про надання правової допомоги (а. с. 36, 37); рахунок на оплату замовлення № 1371/08/11 від 08 листопада 2023 року (а. с. 18); звіт про надання правової допомоги від 08 листопада 2023 року (а. с. 11); ордер про надання правової (правничої) допомоги (а. с. 65), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а. с. 63).
Згідно з рахунком на оплату від 08 листопада 2023 року адвокатом Столітнім М. М. Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна» були надані такі послуги: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором (3 години - 3 000 грн); складання позовної заяви про стягнення заборгованості (5 годин - 5 000 грн); подання позовної заяви в інтересах клієнта (2 години - 2 000 грн) (а. с. 18).
При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу апеляційний суд враховує складність справи та надані адвокатом послуги, а також враховує, що справа судом розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
На думку колегії суддів з відповідача в користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 3 000 грн.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що із-за порушення судом норм матеріального і процесуального права рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід змінити.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 22 грудня 2023 року у цій справі в оскаржуваній частині змінити.
Стягнути з відповідача ОСОБА_1 в користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» проценти за користування кредитом у розмірі 3 223 (три тисячі двісті двадцять три) гривні 80 копійок.
Стягнути з відповідача ОСОБА_1 в користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати на надання правничої допомоги у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді